Провадження № 2/756/1075/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 липня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Примак-Березовської О.С.,

секретаря судового засідання - Донеска А.Є.,

за участю:

представника позивача - Кузьменка М.І. ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на обліку служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Оболонська РДА) перебуває малолітня дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько дитини ОСОБА_4 помер, а мати ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та пояснив, що відповідачу з 2019 року надавалась можливість створити належні умови для життя дитини, однак ОСОБА_2 не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про дитину, не бере участь у її вихованні, а також не забезпечує належні умови проживання для сина ОСОБА_3 .

У судовому засіданні відповідач та її представник заперечували щодо задоволення позовних вимог. ОСОБА_2 зазначила, що дійсно винна у неналежному вихованні дитини, але наразі перебуває у Центрі реабілітації алкозалежних жінок, де проходить курс соціально-психологічної реабілітації, що свідчить про її бажання стати на шлях виправлення.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити про таке.

Судом встановлено, що, відповідно до Наказу № 65 від 28 серпня 2019 року, на обліку служби у справах дітей та сім`ї Оболонської РДА перебуває малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дитина, що опинилась у складних життєвих обставинах (а.с.9).

Також встановлено, що батько дитини, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 13).

Згідно з інформацією сектору ювенальної превенції відділу превенції Оболонського УП ГУНП у м.Києві, матір дитини - ОСОБА_2 , неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків (а.с.20, 40).

Зі змісту характеристики, наданої директором ліцею № 29 Оболонського району м. Києва, вбачається, що ОСОБА_3 має початковий та середній рівень досягнень у навчанні, на уроках пасивний, домашні завдання не завжди виконує. За характером спокійний, але на критику реагує не завжди адекватно, схильний до агресії. Дитина підтримує дружні стосунки з багатьма учнями, проте періодично між ним виникають конфлікти. Мати дитини не цікавиться та не здійснює контроль за навчанням дитини (а.с.21, 26, 29).

Судом встановлено, що дитина проживає у неналежних умовах, у квартирі антисанітарія та присутній сморід, його кімната брудна та захаращена, одяг для дитини в обмеженій кількості та у занедбаному стані. Також у квартирі через борги відсутнє електропостачання, не працює холодильник (а.с.17-18,23,27).

Згідно з листом Центру первинної медико-санітарної допомоги №2 Оболонського району м. Києва від 25 січня 2024 року ОСОБА_3 має укладену і діючу декларацію про медичне обслуговування з сімейним лікарем. На періодичні медичні огляди до лікаря неодноразово приходив без супроводу дорослих, прохання лікаря прийти з матір`ю було проігноровано, дитина брудна, від одягу відчувається неприємний запах, рекомендації лікаря не виконувалися (а.с 28).

Відповідно до інформації, зареєстрованої до ЄО Оболонського УП ГНП у м. Києві за № 5155 від 8 лютого 2024 року по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 вчинялося домашнє насильство співмешканцем його матері (а.с. 30).

Також, згідно з листів Центру соціальних служб Оболонського району в м. Києві від 26 лютого 2024 року та Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 20 березня 2024 вбачається підтвердження асоціального способу життя ОСОБА_2 , зловживання алкогольними напоями, ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків та неодноразове попередження про відповідальність згідно чинного законодавства (а.с. 31, 39).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 дійсно неодноразово попереджалась про наслідки ухилення від виконання батьківських обов`язків, про що з 2019 року надавала пояснення (а.с. 18).

Згідно з численними Актами, складеними за результатами проведення перевірки рівня безпеки дитини та обстеження умов проживання за період 2019 - 2024 років встановлено, що дитина не отримує належного харчування, догляду, лікування та забезпечення елементарних базових потреб. У дитини не має чистого одягу, білизни та засобів гігієни, а умови проживання є антисанітарними (а.с. 19, 23, 36, 42-46).

На підставі Розпорядження № 727 від 21 жовтня 2024 року малолітню дитину ОСОБА_3 , негайно відібрали від матері ОСОБА_2 та здійснили відповідні заходи щодо тимчасового влаштування дитини у КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня № 1», а згодом до рідної тітки (сестри померлого батька) ОСОБА_5 за її заявою (а.с. 48, 49).

Згідно з Витягом з протоколу № 6 засідання міждисциплінарної комісії соціального захисту дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 19 березня 2024 року ухвалено направити ОСОБА_2 на проходження курсу реабілітації від алкогольної залежності (а.с. 38).

Судом встановлено, що з 13 листопада 2024 року по дату розгляду справи, ОСОБА_2 проходить програму з реабілітації від алкогольної залежності у Центрі соціально-психологічної реабілітації нарко- та алкозалежних жінок, які мають на вихованні дітей Благодійного фонду «Життя заради людей» (а.с. 66-67).

Також судом встановлено, що ОСОБА_6 не працює і не має постійного джерела доходу.

В судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_5 , яка є тимчасовим опікуном і тіткою ОСОБА_3 . Свідок зазначила, що відповідач систематично зловживає алкогольними напоями, тривалий час проживала із співмешканцем, з яким у малолітнього ОСОБА_3 склалися погані стосунки. Пояснила, що ОСОБА_2 не забезпечувала належних побутових умов для життя сина, не піклувалася про його духовний розвиток тощо. Також свідок повідомила, що на її думку, між матір`ю та дитиною наразі відсутній емоційний зв`язок і вона не взмозі займатися вихованням сина.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що відповідачка перебуває у Центрі реабілітації закритого типу з 11 листопада 2024 року, де проходить соціально-психологічну реабілітацію і прагне виправити складні обставини свого життя.

Крім того, в судовому засіданні, в порядку статті 171 Сімейного кодексу України та статті 232 Цивільного процесуального кодексу України, у якості свідка було допитано неповнолітнього (на час розгляду справи) ОСОБА_3 , який пояснив, що під час їхнього спільного проживання матір постійно вживала алкогольні напої, а її співмешканець ображав його і вчиняв домашнє насильство фізичного та психологічного характеру. Пояснив, що мати по декілька днів могла не годувати його, не цікавитися його навчанням, він не міг вчити уроки, а побутові умови життя були неприйнятними. Також зазначив, що мати не цікавилась його життям та розвитком, внаслідок чого від почував себе вкрай пригнічено і наразі він зрозумів, що не має більше бажання проживати разом з матір`ю у антисанітарних умовах, а тому йому комфортніше жити із рідною тіткою ОСОБА_5 . У цій сім`ї набагато кращі побутові умови, від почувається у безпеці, стосунки із тіткою та двоюрідним братом теплі та дружні.

Згідно з висновком Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 19 грудня 2024 року № 104-9906, як органу опіки та піклування, визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина, ОСОБА_3 . В обґрунтування висновку зазначено, що з ОСОБА_2 неодноразово, починаючи з 2019 року проводились профілактично-виховні бесіди, але позитивного результату не було досягнуто, оскільки умови проживання дитини не покращувались (а.с. 62-64).

З урахуванням повно і всебічно встановлених обставин цієї справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статію 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини 9-10 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Відповідно до частин 1-4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до частини 1 статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Крім того, згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці

Згідно із частинами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1999 року (далі - Конвенція про права дитини), кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР.

В рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, №31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно пункту 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та поведінки учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 7 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_2 протягом більше як шести років свідомого нехтувала своїми батьківськими обов`язками, зловживала алкогольними напоями, не брала участі належному вихованні сина, не забезпечувала його духовний, соціальний, моральний розвиток та відчуття безпеки.

Водночас, судом не встановлено наявність вагомих підстав вважати, що ОСОБА_2 змінить своє відношення до дитини і остання не надало належних та допустимих доказів, які б свідчили про її можливість наразі забезпечити дитині належні умови для повноцінного життя та розвитку.

При цьому, суд враховує позитивну обставину, що ОСОБА_2 прагне стати на шлях виправлення як матір, проходить реабілітацію та виявляє щире бажання спілкуватись з дитиною.

Однак, суд вважає, що цих обставин наразі недостатньо для залишення за нею батьківських прав, оскільки протягом тривалого часу, з малолітнього віку дитини і до його відібрання у 2024 році, ОСОБА_2 нехтувала інтересами малолітнього сина, вела асоціальний спосіб життя, зловживала алкоголем, що вплинуло на моральний, ментальний, фізичний і духовний розвиток дитини. Саме ці негативні явища призвели до наслідків, встановлених в судовому засіданні, зокрема: зниження якості життя дитини, поганих показників у навчанні, проявів булінгу з боку однокласників, погіршення стану здоров`я тощо.

Тому, усе зазначене в сукупності дає підстави для висновку, що керуючись виключно інтересами дитини, для відновлення розвитку та здорового емоційного стану ОСОБА_3 , він потребує належної опіки, яку мати наразі не може забезпечити.

Необхідність застосування судом такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відповідає найкращим інтересам дитини, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Слід звернути увагу, що відповідно до частини 1 статті 168 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною, а згідно з частинами 1, 2 статті 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав; поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тому суд дійшов висновку, що на підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

На підставі викладеного, вимог Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН, 20 листопада 1959 року, Закону України «Про охорону дитинства», статей 150, 155, 164, 181,182 Сімейного кодексу України та керуючись статтями 2, 5, 76-81, 141, 258-259, 260, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь опікуна (піклувальника) чи установи, під опікою яких буде перебувати дитина.

Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп. та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 1 серпня 2025 року.

СУДДЯ Ольга ПРИМАК-БЕРЕЗОВСЬКА