Справа № 190/1404/25
Провадження №2/190/646/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31 липня 2025 року м.Пятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Фирси Ю.В.,

за участю секретаря Бордюг Л.В.,

представника позивача Левченко І.А.,

представника відповідача Зінченко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа Міністерство оборони України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди.

В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що ОСОБА_2 є її чоловіком. У період із 09.07.2024 року по 27.08.2024 рік, із 15.09.2024 року по 03.11.2024 рік чоловік у званні старший сержант брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій і Луганській областях. 05.11.2024 року її було повідомлено, що 03.11.2024 року її чоловік ОСОБА_2 зник безвісти під час ведення бойових дій населеного пункту Новогродівка Покровського району Донецької області, про що було зареєстровано кримінальне провадження №0000542 за ч.1 ст. 115 КК України. 29.11. 2024 року проведено службове розслідування та складений акт щодо зникнення безвісти старшого сержанта ОСОБА_3 , вирішене питання щодо нарахування грошового забезпечення належних виплат близьким родичам зниклого військовослужбовця з 03.11.2024 року. 18.12.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_1 направив пакет документів командиру військової частини НОМЕР_1 для вирішення питання виплати грошового забезпечення дружині зниклого безвісті, а також виплати грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік. Проте відповідач виплати почав здійснювати лише з 13.06.2025 року та наразі так і не розрахувався з нею в повному обсязі, у зв`язку з чим вона змушена була звернутись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Через таку бездіяльність відповідача вона зазнала моральних страждань, так як знаходилась у постійному стресовому стані, які кожен день приносили моральний та матеріальний біль, ускладнення особистого життя.

У зв`язку з вищевикладеним просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на її користь моральну шкоду у розмірі 250000,00 грн. шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України та понесені судові витрати.

Представник позивача Левченко І.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити.

Відповідачу військовій частині НОМЕР_1 направлено судову повістку про виклик до суду та копію ухвали про відкриття провадження, якою повідомлено про розгляд справи, а також роз`яснено право подати відзив на позовну заяву. Вказана судова поштова кореспонденція повернулась до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою»/а.с.17-19/. Також відповідач військовій частині НОМЕР_1 , про розгляд справи повідомлені належним чином, інформація про виклик у справі відповідача розміщувалася судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України, причину неявки до суду не повідомили /а.с.13/.

Представник третьої особи Міністертсва оборони України Зінченко С.О. в судовому засіданні позов не визнав, вважає наведені позивачем обставини не є підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими, оскільки самі по собі не свідчать про завдання їй моральної шкоди, яка може бути відшкодована в порядку, визначену законодавством, а тому у задоволенні позову просив відмовити.

Таким чином, оскільки представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

31 липня 1993 року у виконавчому комітеті Зорянської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , 2, що підтведужується копією свіцоцтва про шлюб.

Згідно копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 192 від 09.07.2024 року старший сержант ОСОБА_2 з 09.07.2024 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду командира 1 штурмового відділення 1 штурмового зводу 2 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 .

З копії довідки військової частині НОМЕР_1 № 520 від 18.01.2025 року слідує, що старший сержант ОСОБА_2 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій і Луганській областях у період з 09.07.2024 по 27.08.2024 та у період з 15.09.2024 по 03.11.2024.

Згідно копії сповіщення сім`ї ІНФОРМАЦІЯ_2 №3/ПТ/6501 від 05.11.2024 року адресованого на ім`я ОСОБА_1 , останню повідомлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зник безвісті 03.11.2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Новогродівка, Покровського району, Донецької області.

Відповідно до копії витягу з акту службового розслідування від 29.11.2024 року та копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1766 від 29.11.2024 року службове розслідування завершено, зникнення безвісти 03.11.2024 року старшого сержанта ОСОБА_2 командира бойової машини - командира 1 штурмового відділення 1 штурмоівого зводу 2 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 в районі населеного пункту АДРЕСА_1 вважати пов`язаним із захистом Батьківщини під час виконання обов`язків військової служби в районі проведення бойових дій. Вирішено нарахувати грошове забезпечення старшому сержанту ОСОБА_2 з 03.11.20234 року, належні виплати перераховувати близьким родичам зниклого військовослужбовця згідно Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України від 07.06.2018 року № 260.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру зниклих безвісти за особливих обставин від 08.12.2024 р. ОСОБА_2 зник на території бойових дій (під час воєнних дій), дата набуття статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин 08.11.2024 року.

Відповідно до копії листа військової частини НОМЕР_1 №9545 від 01.06.2025 адресованого на ім`я позивача ОСОБА_1 станом на кінець березня 2025 року урядом не було внесенно змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884, чим не було врегульовано Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти. Вказані зміни були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2025 року №449, виплата буде здійснена найближчим часом.

Згідно копії виписки по особовому рахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк» від 26.06.2025 року на рахунко позивача ОСОБА_1 13.06.2025 року здійснено переказ у розмірі 126802,98 грн., 24.06.2025 року здійснено переказ у розмірі 388776,82 грн., деталі операції зарплата військова частина НОМЕР_1 .

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Вказану правову позицію висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18).

Відтак, спеціальними підставами відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі».

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Суд зазначає, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, у позові позивач вказувала, що така шкода зумовлена тим, що відповідач не належним чином здійснює виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, необхідністю для позивача звернення за юридичною допомогою, і в подальшому очікуванням судового рішення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд вважає, що наведені позивачем обставини не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими, оскільки самі по собі не свідчать про завдання їй моральної шкоди, яка може бути відшкодована в порядку, визначену законодавством. Позивачем не надано суду жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів нервового стресу, переживань, а також не доведено причинно-наслідкового зв`язку між такими моральними стражданнями та діями відповідача.

Сам по собі факт здійснення відповідачем виплат не своєчасно та не у повному розмірі не є безумовною підставою для відшкодування їй моральної шкоди, оскільки нею не доведено причинно-наслідковий зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками і розмір шкоди.

Подібні висновки містяться, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 лютого 2024 року в справі № 205/818/23 (провадження № 61-13449св23), від 29 січня 2024 року у справі № 279/1409/23 (провадження № 61-12927св23), від 22 грудня 2021 року у справі 296/3325/20 (провадження № 61-6408св21), від 29 листопада 2021 року у справі № 296/699/20 (провадження № 61-8042св21), від 25 листопада 2021 року у справі № 296/684/20 (провадження № 61-12059св21), від 16 вересня 2020 року у справі № 243/5118/19 (провадження № 61-213св20), від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18 (провадження № 61-305св19), від 25 листопада 2019 року у справі № 686/22462/18 (провадження № 61-17648св19), від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18 (провадження № 61-10591св19).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що сам лише факт протиправності дій відповідача, не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачу моральної шкоди, не звільняє її від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування моральної шкоди, а тому вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12,81,141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа Міністерство оборони України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 04 серпня 2025 року.

Головуючий суддя Ю.В. Фирса