Справа № 529/17/25
Провадження № 2/529/131/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Кириченко О.С.,

за участі секретаря судового засідання - Негляд Д.Р.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - Кудінової І.М.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Диканька Полтавської області у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчого комітету Диканської селищної ради як органу опіки та піклування, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, а також позиції учасників справи щодо позову.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що 29.05.2021 між сторонами у справі зареєстровано шлюб. Сторони у справі мають спільну малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, у зв`язку із різними поглядами на сімейне життя, відсутністю взаєморозуміння шлюбні відносини з відповідачем фактично припинено, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. При цьому, відповідач ухиляється від обов`язку по утриманню їхньої спільної малолітньої дитини, яка проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем та стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач також просить визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Також позивачка просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 1 211,20 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вказала, що вона підтримує позов та просила його задовольнити у повному обсязі. Позивачка зазначила, що вона подала позов про розлучення у зв`язку із регулярними словесними знущаннями та погрозами зі сторони відповідача. Через постійні погрози відповідача, ведення активних бойових дій в Україні через збройну агресію Російської Федерації проти України їй довелося виїхати за кордон, у Польщу. Позивачка зазначила, що у Польщі вона мешкає тимчасово, а тому просить визначити місце проживання малолітньої дочки разом з нею саме за зареєстрованим її місцем проживання в Україні по АДРЕСА_1 , куди вона планує повернутися. При цьому, позивачка вказала, що не знає коли саме вона буде повертатися в Україну і не планувала цього найближчим часом, адже боїться за своє та життя дитини, оскільки в країні нині тривають бойові дії. Позивачка зазначила, що просить визначити місце проживання дочки саме з нею, адже відповідач не може належним чином нині виховувати дитину, адже має проблеми з психічним здоров`ям та наркотичною залежністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вказав, що він не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою та стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 . При цьому, він заперечує проти того, щоб дитина жила разом з позивачкою за кордоном. Він не заперечує проти того, щоб дитина жила у с. Марченки Полтавського району Полтавської області. Він дуже любить дочку, хоче постійно з нею бачитися та спілкуватися, дбати про неї. Позивачці він не погрожував, а лише робив попередження. Дійсно, у нього часто виникали сварки з позивачкою через те, що вона без його дозволу забрала дитину жити за кордон. В Україні нині дійсно ведуться активні бойові дії, однак багато дітей залишилися проживати тут, незважаючи на страх. Відповідач зазначив, що у нього дійсно є деякі проблеми з психічним здоров`ям, він деякий час лікувався у закритому психіатричному закладі. Твердження позивачки про наявність у нього наркотичної залежності безпідставні. Відповідач вказав, що він категорично проти того, щоб дитина жила за кордоном, позивачка не надає йому можливості бачитися та спілкуватися з дитиною. ОСОБА_2 зазначив, що яке б суд не ухвалив рішення у справі, він всеодно забере дитину, а якщо мати дитини буде йому у цьому чинити перешкоди, то він вчинить дії після яких дитина опиниться в інтернаті.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Диканської селищної ради як органу опіки та піклування Кудінова І.М. в судовому засіданні вказала, що коли представники органу опіки та піклування дізналися, що позивачка з малолітньою дочкою нині проживають у Польщі, то обстеження умов проживання було проведено по АДРЕСА_1 , куди позивачка планує повернутися проживати з дочкою. Оскільки відповідач в судовому засіданні не заперечував того, що має певні проблеми зі здоров`ям, то з цього випливає, що він не зможе самостійно повноцінно виховувати дитину та дбати про неї. Тому наявні підстави для визначення місця проживання саме з матір`ю, хоча визначення конкретної адреси їх місця проживання в Україні є недоцільним, адже нині позивачка з дочкою проживають у Польщі і позивачка сама вказала, що не планує найближчим часом повертатися до України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що сторони по справі 29 травня 2021 року зареєстрували шлюб у Диканському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 26, що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с. 4/.

Сторони по справі мають спільну малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження дитини /а.с. 9/.

Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння та постійні сварки. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені, відновлювати їх позивач та відповідач наміру і бажання не мають, що підтверджується наданими ними в судовому засіданні поясненнями. Спільне господарство сторони не ведуть.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що прямо вказано в ст. 24 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановлені судом обставини свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також інтересам їхньої малолітньої дитини, яка повинна виховуватись в атмосфері доброзичливості, комфорту та любові, а тому, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами слід розірвати.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішення судом питання про прізвище, яке бажає мати той з подружжя, який змінював його під час державної реєстрації шлюбу, залежить від зазначення відповідних вимог у поданих до суду заяві або позові.

Питання про вибір прізвища не зазначено у позовних вимогах, позивачкою будь-яких заяв щодо зміни прізвища після розірвання шлюбу також не подано, тому воно не було предметом судового розгляду.

Судом встановлено, що відповідач по справі є батьком малолітньої ОСОБА_3 , що проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Відповідач є працездатним, нині проходить військову службу, тобто має постійний дохід, ніяких матеріальних зобов`язань щодо утримання інших дітей чи непрацездатних осіб не має.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовної вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 . Відповідачем не було надано суду ніяких заперечень проти стягнення аліментів на дитину або доказів, які б спростовували позовні вимоги в цій частині чи доказів щодо неспроможності сплати ним аліментів у розмірі, визначеному позивачкою у справі, а саме - у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідно до ст. ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Враховуючи те, що відповідач добровільно не виконує покладеного на нього обов`язку утримувати малолітню дочку ОСОБА_3 , хоча зобов`язаний утримувати останню до її повноліття, на спростування чого відповідачем не було надано суду жодних доказів, враховуючи передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України обставини стосовно визначення розміру аліментів, беручи до уваги, що відповідачем не було надано суду заперечень проти заявленого позивачкою розміру аліментів, суд дійшов висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню та вважає за необхідне призначити аліменти на користь позивачки на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , суд дійшов такого висновку.

Позивачка ОСОБА_1 просить визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_5 разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, в судовому засіданні було встановлено, що на час розгляду справи судом позивачка разом з малолітньою дочкою ОСОБА_6 проживають у Польщі та позивачка поки що не планує повертатися в Україну, оскільки вона боїться за своє та дитини життя у зв`язку із веденням в Україні активних бойових дій через збройну агресію Російської Федерації проти України та через погрози зі сторони відповідача.

З висновку органу опіки та піклування Диканської селищної ради, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Диканської селищної ради від 27.05.2025 № 141, вбачається, що під час обстеження умов проживання позивачки за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено, що за цією адресою проживає батько позивачки - ОСОБА_7 . Позивачка ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_8 на теперішній час проживають у Польщі, куди виїхали, за словами ОСОБА_7 , у 2024 році. ОСОБА_7 невідомо, чи планує позивачка з дочкою повертатися додому в Україну, але у разі повернення вони житимуть разом з ним за цією адресою. Для ОСОБА_1 та її дочки у будинку виділені дві кімнати. Служба у справах дітей Диканської селищної ради не мала змоги обстежити умови проживання відповідача ОСОБА_2 , оскільки він проходить військову службу в Збройних Силах України. Враховуючи те, що малолітня ОСОБА_3 фактично проживає разом з матір`ю та вони перебувають за межами України, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання дитини з матір`ю для забезпечення здійснення нею у повному обсязі повноважень офіційного представника дитини. При цьому, при ухваленні рішення у справі орган опіки та піклування покладається на розсуд суду /а.с. 68-69/.

З копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 2701, наданої 2-б психіатричним відділенням для дорослих Комунального підприємства "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради", вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з 21.04.2025 по 13.05.2025 лікувався на стаціонарі у цьому медичному закладі. Згідно із цією випискою ОСОБА_2 встановлено заключний діагноз: F06.6 Емоційно-лабільний (астенічний) розлад органічного ґенезу, стан субкомпенсації /а.с. 81/.

З довідки від 17.06.2025 № 1989, наданої КНП "Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги", вбачається, що відповідач ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні у цьому медичному закладі з 14 травня 2025 року /а.с. 77/.

Із наявних у матеріалах скріншотів з переписки у месенджері між відповідачем та позивачкою вбачається, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово, з використанням нецензурних слів та погроз, вимагав у позивачки ОСОБА_1 , щоб вона привезла дитину додому в Україну та вимагав спілкування з дитиною /а.с. 57-60, 63/.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Такий висновок є сталим у практиці Верховного Суду (зокрема постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 у справі № 377/128/18, провадження № 61-44680св18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц вказала, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У Європейській конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року № 69-V, зазначено, що предметом цієї Конвенції є у найвищих інтересах дітей підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосуються дітей, визнається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов`язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей і доступу до них.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім права батьків.

Подібний висновок Верховний Суд зробив у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Судам слід пам`ятати, що основним суб`єктом, на якого має вплив ухвалене рішення у сімейних спорах цієї категорії, є саме дитина.

У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема:

- особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності);

- відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною);

- можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків);

- стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги);

- стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо.

Указане тлумачення статті 161 СК України при розгляді категорії справ, що стосуються надчутливої сфери правовідносин (оскільки йдеться не просто про спір між позивачем і відповідачем, а про долю дитини), є сталим та однозначним у практиці Верховного Суду (постанови від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 761/35714/16-ц, від 23 жовтня 2021 року у справі № 127/17427/20, від 08 вересня 2023 року у справі № 639/3862/20, від 28 вересня 2023 року у справі № 944/5191/19).

Крім того, першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки і права на життя дитини, що проголошено статтею 6 Конвенції про права дитини, а тому, розглядаючи справи про визначення місця проживання дитини з урахуванням особливостей, спричинених введенням в Україні воєнного стану, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, судове рішення має бути спрямованим на забезпечення її безпеки і права на життя (постанови Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, від 24 травня 2023 року у справі № 127/9377/21, від 14 червня 2023 року у справі № 760/31518/21).

В судовому засіданні встановлено, що малолітня дочка сторін у справі ОСОБА_9 , яка на час розгляду справи має вік всього 2,5 роки, постійно проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 . Тривалий час позивачка із дочкою проживають за кордоном, у Польщі, через ведення активних бойових дій та запровадження воєнного стану на території України у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України.

У матеріалах справи відсутні докази того, що дитина не може проживати разом з матір`ю або таке проживання якимось чином може зашкодити дитині чи обмежувати її права та інтереси.

Натомість, відповідач нині проходить військову службу, має проблеми зі здоров`ям, у зв`язку із чим періодично проходить досить тривале лікування, зокрема стаціонарне, що свідчить про те, що на теперішній час у нього відсутня реальна можливість забезпечити безпечні та нормальні умови проживання та виховання малолітньої дочки у разі відмови позивачці у задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання дитини разом з нею.

Враховуючи постійне проживання малолітньої ОСОБА_5 разом з матір`ю ОСОБА_1 , малолітній вік дитини, а саме всього 2,5 роки, соціальні зв`язки та психологічну прив`язаність дитини до матері, відсутність обставин, які б свідчили про те, що дитина не може проживати разом з матір`ю або таке проживання якимось чином може зашкодити дитині чи обмежувати її права та інтереси, дотримуючись балансу між інтересами дитини та правами батьків і обов`язком батьків діяти перш за все в інтересах дитини, з метою забезпечення якнайкращих інтересів, безпеки і права на життя дитини, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

При цьому, враховуючи те, що у зв`язку із воєнним станом та активними бойовими діями на території України, задля безпеки життя та здоров`я, позивачка разом з дитиною тривалий час проживають за кордоном і позивачка найближчим часом не планує повертатися жити в Україну, що остання сама підтвердила в судовому засіданні, що свідчить про відсутність доцільності на теперішній час визначати конкретне місце проживання позивачки та дитини в Україні, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині визначення місця проживання позивачки з дитиною саме за конкретною адресою в Україні, а саме по АДРЕСА_1 .

Судом було роз`яснено відповідачу, що у разі зміни обставин, які слугували для визначення місця проживання дитини з матір`ю, у разі покращення стану здоров`я відповідача та забезпечення ним належних умов для проживання дитини, місце проживання дитини може бути змінено.

Суд наголошує, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не позбавляє відповідача батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обоє з батьків, спір між якими вирішено судом. При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого місця проживання дитини чи порядку участі у її вихованні та у спілкуванні з нею.

Вирішення судом питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Враховуючи те, що позов в частині розірвання шлюбу задоволено, то відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини у розмірі 1 211,20 грн.

Враховуючи, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивачка звільняється від сплати судового збору в дохід держави, то судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1 211 грн 20 коп підлягає згідно з ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 17, 81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчого комітету Диканської селищної ради як органу опіки та піклування, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та визначення місця проживання дитини - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , зареєстрований 29 травня 2021 року у Диканському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 26.

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів розпочати з 09 січня 2025 року і продовжувати до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору за позовні вимоги про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:

Виконавчий комітет Диканської селищної ради як орган опіки та піклування, місцезнаходження: Полтавська область, Полтавський район, селище Диканька, вул. Незалежності, 133.

Повний текст рішення суду складено 25 липня 2025 року.

Головуючий О.С. Кириченко