Справа № 932/327/25
Провадження № 2/175/748/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"01" серпня 2025 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Краснокутської Н.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання цивільну справу №932/327/25 за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Маслак Ігор Петрович, до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків завданих знищенням речі,-

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Маслак Ігор Петрович, до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків завданих знищенням речі, у якій позивач просить суд: стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 суму відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 26498,40 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить транспортний засіб загальний легковий седан «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 27.12.2022 року. 19.07.2024 року, об 19:50, за адресою: м. Дніпро по вул. Вячеслава Липинського біля буд. 14 водій ОСОБА_2 керувала автомобілем «Geely», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та під час руху була неуважною, відволіклась, внаслідок чого скоїла зіткнення за автомобілем «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . У результаті ДПТ транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Тому ОСОБА_2 порушила вимоги п 2.3б ПДР України. Своїми діями ОСОБА_2 порушила припису п. 2.3 б ПДР України та ст. 124 КУпАП, спричинивши матеріальні збитки та механічні пошкодження зазначеного вище транспортного засобу, що підтверджується постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (Шевченківського районного суду міста Дніпра) від 21.11.2024 року, яку було винесено у справі 932/10028/24. Постановою було констатовано наявність вини ОСОБА_2 у порушенні ПДР, що призвело до настання ДПТ, відповідно до цієї постанови, вказану особу було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У зв`язку з тим, що транспортному засобу було завдано збитків позивачка звернулась до експерта, який на її замовлення провів експертизу та надав висновок експерта № 9924 від 13.08.2024 року, яким було визначено вартість матеріальних збитків у розмірі 84991,08 грн. Страхова компанія ТДВ «СК «Гардіан» виплатила компенсацію позивачці у розмірі 68492,68 грн. Також позивача зазначає, що внаслідок ДПА їй було задано маральну шкоду і тому вона просить стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 10000 грн. Отже, у зв`язку з вищезазначеним позивач і звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів.

20.01.2025 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська (Шевченківським районним судом міста Дніпра) була постановлена ухвала про направлення справи за територіальною підсудністю до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану позовну заяву було передано для розгляду судді Краснокутській Н.С.

Дніпровським районним судом Дніпропетровської області була постановлена ухвала про відкриття провадження у справі та цією ж ухвалою справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення виклику (сторін).

Будь-яких заяв та клопотань, а також відзиву на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходило.

При цьому суд враховує, що відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресною місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності, достатності.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі наданих суду доказів було встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить транспортний засіб загальний легковий седан «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 27.12.2022 року. 19.07.2024 року, об 19:50, за адресою: м. Дніпро по вул. Вячеслава Липинського біля буд. 14 водій ОСОБА_2 керувала автомобілем «Geely», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та під час руху була неуважною, відволіклась, внаслідок чого скоїла зіткнення за автомобілем «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . У результаті ДПТ транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Тому ОСОБА_2 порушила вимоги п 2.3б ПДР України. Своїми діями ОСОБА_2 порушила припису п. 2.3 б ПДР України та ст. 124 КУпАП, спричинивши матеріальні збитки та механічні пошкодження зазначеного вище транспортного засобу, що підтверджується постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (Шевченківського районного суду міста Дніпра) від 21.11.2024 року, яку було винесено у справі 932/10028/24.

Постановою було констатовано наявність вини ОСОБА_2 у порушенні ПДР, що призвело до настання ДПТ, відповідно до цієї постанови, вказану особу було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У зв`язку з тим, що транспортному засобу було завдано збитків позивач звернулась до експерта, який на її замовлення провів експертизу та надав висновок експерта № 9924 від 13.08.2024 року, яким було визначено вартість матеріальних збитків у розмірі 84991,08 грн. Страхова компанія ТДВ «СК «Гардіан» виплатила компенсацію позивачці у розмірі 68492,68 грн. Також позивача зазначає, що внаслідок ДТП їй було задано маральну шкоду і тому вона просить стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 10000 грн. Отже, у зв`язку з вищезазначеним позивач і звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до вимог п. п. 8,9, ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування для повного відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи відповідача на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідачем не було надано до суду жодного доказу, який би спростував обставини позову.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягають задоволенню, з відповідача підлягає стягнення різниці між фактичним (понесеним) збитком та виплаченою страховиком сумою та з урахуванням суми залишків, а саме: 84991,08 грн. сума збитку) 68492,68 грн. (розмір сплаченого страхового відшкодування) = 16498,40 грн.

За ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

На підтвердження понесених витрат стороною позивача надано документи стосовно оплати за проведення товарознавчої експертизи автомобіля, вартість якої склала 5000,00 грн., що підтверджується висновком експерта №0024 від 13.08.2024 р. та квитанцією до прибуткового касового ордеру №9924 від 31.07.2024 року.

Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частинами 2-4 цієї норми визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної порушеннями як фізичній, так і юридичній особі розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5). Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності (п.9).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 20000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно положень ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В частині 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). З п. 22 вказаної постанови вбачається, що у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження витрат, понесених у зв`язку із наданням правничої допомоги до суду подано копії договору, копію договору професійної (правничої) допомоги, копію квитанції гонорару професійної (правничої) допомоги.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, обсягом наданих послуг, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 5000 грн.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує, що відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.

Керуючись ст. ст. 16, 22,23,1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. ст. 13, 76, 81, 128, 131, 137, 141, 223, 258, 259, 263, 264,268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Маслак Ігор Петрович, до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків завданих знищенням речі задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 суму відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 16498,40 грн., суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 суму понесених витрат на проведення товарознавчої експертизи в розмірі 5000 грн., суму витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. та суму витрат зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. С. Краснокутська