Справа № 357/2346/25
Провадження № 2/357/2376/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( ЗАОЧНЕ )

21 липня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Вдовика А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Кабула І.Ю., звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_3 , а саме земельної ділянки з кадастровим номером :07:008:0009, згідно постанови Білоцерківського районного відділу ДВС серії АК № 752901 від 18.02.2011.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер вітчим позивача ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на все його майно, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером :07:008:0009, площею 2,2995 га, яка розташована на території Вільнотарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Позивач являється спадкоємцем за заповітом, який складений спадкодавцем 11 січня 2019 року і посвідчений секретарем виконавчого комітету Вільнотарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області за реєстровим № 1. Позивач прийняв спадщину вчасно, оскільки проживав зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та за його заявою Третьою білоцерківською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 513/2023, щодо майна померлого ОСОБА_3 . Однак, оформити спадщину належним чином позивачу не вдалось, оскільки на майно спадкодавця накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АК № 752901 від 18.02.2011 року, виданої районним відділом ДВС Білоцерківського МРУЮ (арешт зареєстрований в реєстрі 14.05.2011 року за № 11137027).

Позивач звернувся до відділу ДВС у м. Біла Церква із заявою про зняття арешту, однак отримав відповідь від 25.03.2024 за вих. № 70397 в якій зазначено, що відповідно до даних спецрозділу Автоматизованої системи виконавчого провадження у період з 16.02.2011 року по 23.08.2013 року на примусовому виконанні перебував виконавчий лист № 1-7 виданий 05.11.2011 року Васильківським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 10 000 грн. ( ВП №25698964). 23 серпня 2013 року державним виконавцем прийнято рішення про завершення виконавчого провадження згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» повне фактичне виконання ( який діяв до 05.10.2016 року). Матеріали виконавчого провадження знищені в зв`язку з закінченням терміну зберігання. А тому, даним листом позивачу рекомендовано для зняття арешту звернутись до суду.

Позивач, як спадкоємець після померлого ОСОБА_3 , позбавлений можливості оформити спадкові права, а тому просить суд скасувати обтяження у вигляді арешту.

Ухвалою судді від 03 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с. 27-28).

06.05.2025 представник позивача Кабула І.Ю. подала заяву про проведення підготовчого засідання за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримала (а.с. 31).

Ухвалою суду від 06 травня 2025 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті (а.с. 33-34).

В судове засідання позивач не з`явився, 21.07.2025 представник позивача Кабула І.Ю. подала заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечила.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до вимог ЦПК України, жодних клопотань, відзиву чи заперечень на адресу суду не надходило.

Відповідач була повідомлена про час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та відповідно до положень ст.128,130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлена належно про розгляд справи.

Третя особа Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) в судове засідання свого представника не направили, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 75 років помер вітчим позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 27.06.2023 Білоцерківським відділом ДРАЦС у Білоцерківському районі Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), актовий запис № 1314 (а.с. 6).

Встановлено, що 11.01.2019 ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Вільнотарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Демківською Н.І., за реєстровим № 1, яким усе належне йому майно заповів ОСОБА_1 (а.с. 7).

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 75128319, вбачається що 14 грудня 2023 року Третьою білоцерківською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 513/2023 щодо майна померлого ОСОБА_3 (а.с. 8).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на все майно належне на праві власності ОСОБА_3 накладено арешт, реєстраційний номер обтяження № 11137027, зареєстровано: 04.05.2011 15:14:23 за № 11137027 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АК № 752901, 18.02.2011, районний відділ ДВС Білоцерківського МРУЮ; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, належне на праві власності ОСОБА_3 , в межах суми боргу за виконавчим документом та з урахуванням сум виконавчого збору та витрат, пов`язаних із проведенням виконавчих дій (а.с. 15).

З відповіді Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) від 25.03.2024 року за вих. № 70397 на заяву ОСОБА_1 , вбачається, що відповідно до даних спецрозділу Автоматизованої системи виконавчого провадження у період 16.02.2011 по 23.08.2013 на примусовому виконанні перебував виконавчий лист №1-7, виданий 05.11.2011 Васильківським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 10000 грн. (ВП №25698964). 23.08.2013 державним виконавцем прийнято рішення про завершення виконавчого провадження згідно п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» повне фактичне виконання (який діяв до 05.10.2016 № 1404-VIII). В межах якого виконавчого провадження виносилась постанова №АК 752901 від 18.02.2011 про накладення арешту на майно боржника встановити не можливо (а.с. 13-14).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. (Постанова Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року по справі № 554/5912/19-д провадження № 61-12594св21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Підстави та порядок зняття арешту при виконанні рішень суду визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно частин першої, другої статті 40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Положеннями ч.ч. 4, 5 цієї статті передбачено, що підставами для зняття державним виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову, 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно ч. 4, ч.5 ст. 59 Закону № 1404-VIII, державний виконавець не має підстав самостійно зняти арешт з майна, який накладений за постановою ДВС, / номер запису про обтяження № 11137027, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АК № 752901, виданий 18.02.2011 року, видавник: районний відділ ДВС Білоцерківського МРУЮ /, оскільки неможливо встановити в межах якого виконавчого провадження виносилась постанова АК№ 752901.

Зі змісту наведених вище норм вбачається, що мета застосування процедури арешту майна боржника, для забезпечення реального виконання виконавчого документу. Тобто, існування арешту накладеного державним виконавцем дозволяє йому ефективно здійснювати дії щодо реального виконання виконавчих листів та інших виконавчих документів, упереджує недобросовісну поведінку боржника щодо уникнення сплати ним свого боргу шляхом реалізації або переоформлення належного йому рухомого та нерухомого майна. Таким чином, існування арешту майна, накладеного державним виконавцем має чітко окреслені граничні строки з прийняття відповідної постанови про накладення арешту до завершення виконавчого провадження.

Згідно п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Як було встановлено судом, арешт на все майно ОСОБА_3 було накладено згідно постанови ДВС серія та номер АК 752901 від 18.02.2011. Єдиним виконавчим провадженням, в якому ОСОБА_3 був боржником (ВП № 25698964) завершено 23.08.2013, у зв`язку із повним фактичним виконанням рішення суду.

Наведені обставини свідчать, про відсутність правових підстав у відділу ДВС зберігати накладений ним арешт на майно, в силу неможливості виконавчого органу надати матеріали виконавчого провадження чи виконавчий документ за яким відповідний арешт було застосовано, більш того, через неможливість цього органу конкретизувати виконавче провадження, в рамках якого він був накладений. А також, існування арешту майна порушує саму мету застосування відповідної процедури. Так, наразі, механізм забезпечення виконання рішення існує, проте провадження в рамках якого його було застосовано, відсутнє.

Разом з тим, згідно частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили (є редакції Закону № 2518-ІХ від 15.08.2022). Тому належним способом захисту прав позивача є припинення обтяження речового права на нерухоме майно.

За ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.2 ст.16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В даному випадку, суд вважає, що підлягають захисту права позивача, як спадкоємця, саме в спосіб припинення обтяження нерухомого майна (номер запису про обтяження № 11137027), з наведених вище підстав.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Збереження арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника (постанова Верховного Суду 28 серпня 2024 року по справі № 947/36027/21)

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Позивач просить зняти арешт з майна ОСОБА_3 , а саме із земельної ділянки з кадастровим номером :07:008:0009. Однак, суд зазначає, що до матеріалів справи не надано доказів про обтяження саме вказаного майна.

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єктом обтяження зазначено невизначене майно, все майно, належне на праві власності ОСОБА_3 , а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню шляхом припинення обтяження майна ОСОБА_3 (реєстраційний номер обтяження № 11137027), адже обтяження спадкового майна, необхідність у якому відпала/невідома, позбавляє позивача права отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно.

Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.15, 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 39, 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 12, 19, 76, 77, 81, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Припинити обтяження майна ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна:

- арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 11137027, зареєстровано: 04.05.2011 15:14:23 за № 11137027 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АК № 752901, 18.02.2011, районний відділ ДВС Білоцерківського МРУЮ; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, належне на праві власності ОСОБА_3 , в межах суми боргу за виконавчим документом та з урахуванням сум виконавчого збору та витрат, пов`язаних із проведенням виконавчих дій.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_2

Третя особа: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), , адреса: бул. Олександрійський, 94, м.Біла Церква, Київська область, 09117.

Повний текст рішення суду виготовлено 31 липня 2025 року.

Суддя О. Я. Ярмола