Єдиний унікальний номер справи № 757/5609/24-ц
Провадження №22-ц/824/9022/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним одностороннього правочину,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача.

На обґрунтування позову зазначив, що 29.01.2024 року він отримав від відповідача повідомлення від 24.01.2024 року про відмову в підтриманні ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку, відповідно до якого 23.01.2024 року банком прийнято рішення про відмову від підтримання ділових відносин /відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей, неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, подання недостовірної інформації та з метою введення в оману банк. Вказує, що 05.01.2024 року йому в онлайн застосунку Privat24 від відповідача надійшло повідомлення про необхідність актуалізації даних, а саме щодо офіційного/додаткового доходу та необхідність надати документи про джерела походження коштів з відповідним переліком документів. 06.01.2024 року він в онлайн чат застосунку Privat24 надіслав на запит банку документи, а саме: податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2023 рік; витяг з реєстру платників єдиного податку від 06.01.2024 року № 344; квитанції від 06.01.2024 року № 1 та № 2, які попередньо успішно були прийняті ДПС України. Того ж дня АТ КБ «Приватбанк» повідомило позивача про те, що подані ним документи успішно пройшли перевірку. Разом з тим, 23.01.2024 року він отримав від відповідача повідомлення про відмову в обслуговуванні, через що він не має можливості зайти в свій онлайн застосунок Privat24, користуватися послугами банку, а також розпоряджатися своїми грошовими коштами, що знаходяться на рахунках в АТ КБ «Приватбанк», оскільки вони заблоковані відповідачем. Позивач вважає протиправними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо відмови від підтримання ділових відносин, відмови в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин, розірвання договорів і закриття рахунків, утримання на заблокованих рахунках його коштів. За таких обставин, посилаючись на положення ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України звернувся до суду із вказаним позовом.

У зв`язку з цим позивач просив суд визнати недійсним односторонній правочин про відмову від підтримання ділових відносин (відмову в обслуговуванні) ОСОБА_1 шляхом розірвання ділових відносин (розірвання договору і закриття рахунків), вчинений АТ КБ «Приватбанк» на підставі рішення від 23.01.2024 року відповідно до повідомлення від 24.01.2024 року; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 11.03.2025 року позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішеннях суду, дійсним обставинам справи, за недоведеності обставин, які суд визнав встановленими. У зв`язку з цим просив апеляційний суд оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У судове засідання, призначене на 19.06.2025 року, з`явився позивач.

Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому мав банківські рахунки та платіжні картки.

Листом АТ КБ «ПриватБанк» «Про відмову від підтримання ділових відносин /відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку» № 20.1.0.0.0/7-240124/148 від 24.01.2024 року повідомлено ОСОБА_1 про те, що Банком на підставі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою правління Національного банку України від 19.05.2020 року № 65, з урахуванням результатів здійснених заходів належної перевірки, моніторингу ділових відносин та фінансових операцій, 23.01.2024 року прийнято Рішення про відмову від підтримання ділових/ відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/подання інформації з метою введення в оману банк. Внаслідок прийнятого рішення про відмову достроково за ініціативою банку розриваються укладені договори банківського обслуговування/ депозитні (вкладні) договори та договори, укладені з метою отримання інших банківських послуг (продуктів), що не передбачають відкриття поточних рахунків, та закриваються поточні/ депозитні та інші рахунки після здійснення завершальних операцій. Запропоновано ОСОБА_1 протягом 30 днів від дня відправлення цього повідомлення звернутись у відділення Банку із заявою про перерахування залишків коштів на рахунках в інший банк.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зазначив, що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження неправомірності дій відповідача, порушення ним законних прав та охоронюваних інтересів позивача та норм чинного законодавства. При цьому позивач посилається лише на неправомірні дії відповідача щодо припинення ділових відносин, проте будь-яких доказів, що його було неправомірно віднесено до категорії ризикових, позивачем не надано.

Основним доводом апеляційної скарги було те, що суд першої інстанції не встановив конкретних підстав встановлення банком щодо нього неприйнятно високого ризику та не перевірив обґрунтованість таких підстав, чи гуртувались вони на вимогах закону та чи були встановлені банком у спосіб, встановлений законом.

Колегія суддів погоджується з наведеними доводами апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.1075 ЦК України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення;

Згідно із пунктом 39 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Закон) неприйнятно високий ризик - це максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону суб`єктами первинного фінансового моніторингу, зокрема, є банки.

За частиною шостою статті 11 Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону № 361-ІХ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі:

- якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені;

- встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей;

- подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу;

- виявлення у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою;

- якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим.

Тобто банк зобов`язаний відмовитися від підтримання ділових відносин, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.

Отже, в силу вимог законодавства про запобігання та протидію легалізації доходів банк наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання договорів.

Водночас раво банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є необмеженим. Судам необхідно в кожному випадку, виходячи із встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику.

Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 910/3245/19 та від 20 січня 2022 року у справі № 910/18504/20.

Відповідно до підпунктів 3, 5 пункту 8 Додатку № 12 до Положення № 65 «Про здійснення банками фінансового моніторингу», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 19.05.2020 року суду не надано визначений банком порядок відмови у передбачених законом випадках від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) або проведення фінансової операції, який би містив: складання висновку з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини 15 статті Закону у кожному випадку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не мав підстав визнавати дії банку з встановлення ОСОБА_1 неприйнятно високого ризику ділових стосунків законними, оскільки суд не мав можливості перевірити і не перевірив, як підстави до такого встановлення, так і дотримання банком порядку прийняття такого рішення.

Пунктом 61 Положення № 65 передбачено, що банк установлює неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у випадках, визначених частиною шостою статті 7 Закону про ПВК/ФТ, у інших випадках, визначених банком самостійно у внутрішніх документах банку з питань протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також щодо: клієнтів (осіб), щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій ВК/ФТ, інших злочинів; клієнтів (осіб), щодо яких у банку є підстави вважати, що вони є компаніями-оболонками.

Водночас матеріали справи не містять доказів вчинення апелянтом підозрілої діяльності та які б, в свою чергу, давали банку можливість зробити обґрунтовані підозри про здійснення ним операцій ВК/ФТ, інших злочинів.

Саттею 21 Закону фінансові операції або спроба їх проведення незалежно від суми, на яку вони проводяться, вважаються підозрілими, якщо суб`єкт первинного фінансового моніторингу має підозру або має достатні підстави для підозри, що вони с результатом злочинної діяльності або пов`язані чи стосуються фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення. При визначенні того, чи є підозрілою фінансова операція або діяльність, суб`єкт первинного фінансового моніторингу враховує типологічні дослідження, підготовлені спеціально уповноваженим органом та оприлюднені ним на своєму веб-сайті, а також рекомендації суб`єктів державного фінансового моніторингу.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач не надав суду достатнього обґрунтування та належних доказів в частині, які саме мої фінансові операції є підозрілими, в чому полягає така підозра та на яких доказах вона ґрунтується.

Пунктами 34-37 Положення № 65 передбачено, що банк зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, що має бути пропорційним характеру та масштабу діяльності банку.

Водночас матеріали справи не містять доказів, що банк здійснював документування процесу застосування ризик-орієнтованого підходу щодо ОСОБА_1 , прийняті банком рішення під час його застосування та обґрунтованість таких рішень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що банк не надав суду першої інстанції внутрішніх документів з питань протидії легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масової знищення.

Суд першої інстанції дійшов неналежного висновку про висновку про правильність дій банку щодо відмови в підтриманні ділових відносин з позивачем шляхом розірвання з ним ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для зміни чи скасування судового рішення виключно за умови, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 3 028, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати недійсним односторонній правочин про відмову від підтримання ділових відносин (відмову в обслуговуванні) ОСОБА_1 , шляхом розірвання ділових відносин (розірвання договору і закриття рахунків), що вчинений Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» на підставі рішення від 23.01.2024 року, відповідно до повідомлення від 24.01.2024 року.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1/Д, м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько