Справа № 299/5108/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 липня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Кожух О.А., Мацунича М.В.,

з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович, на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2025 року у складі судді Левка Т.Ю., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог: Виноградівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та ОСОБА_1 про визнання батьківства,

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог: Виноградівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та ОСОБА_1 про визнання батьківства.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у період з вересня 2010 року по січень 2011 року позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу в органах РАЦСу.

01.08.2011 після припинення стосунків з позивачем, остання народила дитину сина ОСОБА_4 і запис про батька було проведено в порядку ст. 135 СК України зі слів матері. Про вагітність відповідача та народження нею дитини позивач не знав.

Зазначав, що орієнтовно рік тому позивач зустрів відповідача, яка гуляла з дитиною та зрозумів, що це його син. Практично з того часу вони з відповідачем поновили фактичні шлюбні відносини, почали проживати разом, вести спільне господарство.

Вказував, що він налагодив контакт з сином та вони повністю розуміють один одного. Позивач почав приймати активну участь у вихованні дитини. Оскільки ОСОБА_5 має певні проблеми зі здоров`ям, тому позивач максимально долучився до його фінансового утримання та вважає це своїм обов`язком.

Враховуючи вищенаведене, позивач просив визнати його батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати Виноградівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . Зобов`язано Виноградівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису № 209 від 08.08.2011 року про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінивши в графі батько запис ОСОБА_6 на ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд, натомість у даному випадку не враховано думку апелянта та не виконано приписи ЦПК України. Зазначає, що позивач не надав належні, достатні та допустимі докази, які б підтверджували, що він дійсно є батьком сина відповідача ОСОБА_4 , зокрема, висновки молекулярно-генетичного експертного дослідження на предмет кровного споріднення позивача з ОСОБА_4 . Вказує, що рішення ґрунтується на припущеннях. Стверджує, що визнання батьківства створює реальну загрозу як для фінансової стабільності дітей позивача та апелянта, так і для їхніх спадкових прав у майбутньому.

У додаткових поясненнях ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Бора Юрій Володимирович, вказує на необґрунтованість апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Суязова Г.В. підтримала апеляційну каргу, просить її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає, підлягає скасуванню з врахуванням наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи установлено, що позивач ОСОБА_2 з 20.11.2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 (третя особа у даній справі), від якого вони мають двоє дітей: син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.10.2024 року у справі №299/8678/23 шлюб між ними розірвано, дане рішення не набрало законної сили, оскаржено в апеляційному порядку.

У грудні 2023 року ОСОБА_2 подав до суду заяву, у якій просив встановити факт, що він, ОСОБА_2 , за відсутності інших осіб здійснює постійний догляд за своєю донькою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є дитиною інвалідом віком до 18 років, що потребує постійного догляду. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06 лютого 2024 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Поставою Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06 лютого 2024 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про встановлення даного факту залишено без розгляду.

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання його батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_3 , виданого повторно 09.11.2022,, його матір`ю є відповідач ОСОБА_3 .

Згідно із Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України за № 9 від 22.03.2018., батьком дитини ОСОБА_4 зазначено ОСОБА_6 , відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України

Обґрунтовуючи заявлений позов позивач посилається на те, що у період з вересня 2010 року по січень 2011 року він та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу в органах РАЦСу, а 01.08.2011 після припинення стосунків з позивачем, відповідач народила дитину сина ОСОБА_4 . Орієнтовно рік тому позивач зустрів відповідача, яка гуляла з дитиною та зрозумів, що це його син, і з того часу вони з відповідачем поновили фактичні шлюбні відносини, почали проживати разом, вести спільне господарство.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку.

За змістом ч.1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Згідно із ч.3 ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (ч.2 ст. 128 СК України).

Згідно із ч.4 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Частина перша статті 135 СК України передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №44/526/18 висловлена правова позиція, згідно з якою доказами батьківства конкретного чоловіка можуть бути різноманітні документи (листи, заяви за місцем роботи про надання матеріальної допомоги тощо), усні заяви та поведінка відповідача під час вагітності матері та після народження дитини (турбота про матір, вітання з новонародженим, обрання імені дитині та інше). Усе це може прямо чи опосередковано свідчити про те, що батьком дитини є саме позивач. Крім цього, на сьогодні існує багато видів різноманітних експертиз, які дозволяють встановити батьківство з великою мірою точності. Такими є, наприклад, генетична дактилоскопія (по ДНК, де міститься генетичний код, індивідуальний для кожної особи, при цьому ДНК дитини завжди поєднує ознаки ДНК матері та батька), експертиза по амніотичній рідині (води при вагітності).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з приписами ч.ч.1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Згідно із ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звернутися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Позивачем до позовної заяви, у підтвердження заявлених вимог про батьківство відносно ОСОБА_4 , подано копії паспортів, коду позивача та відповідача, і копію свідоцтва про народження, коду, реєстрації дитини. Будь яких інших доказів не подано.

Таким чином, позивачем, відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України не подано жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які б підтверджували спільне проживання матері дитини ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_2 , ведення ними спільного господарства до народження дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також спільне її виховання та утримання. Обставини на які позивач посилається у позовній заяві в обґрунтування заявлених вимог, є голослівним та ґрунтується виключно на припущеннях.

Заява відповідачки до суду першої інстанції про визнання нею позову та батьківства позивача, яке судом першої інстанції взято до уваги, не може бути достатньою підставою для задоволення заявленого позову,

У постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову».

Третя особа ОСОБА_1 заперечила заявлений позов ОСОБА_2 , зазначаючи, що від шлюбу у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , З березня 2023 року позивач та вона не проживають разом. І саме за цей час окремого проживання, ОСОБА_2 став проживати з відповідачкою, в якої є свій власний син, який має інвалідність. Позивач ОСОБА_2 ініціює різні судові спори задля узаконення своєї відстрочки від мобілізації, та зловживає своїми правами.

Суд першої інстанції залишив поза увагою зазначене, не врахував, що визнання відповідачем позову суперечить закону, порушує права та інтереси третьої особи ОСОБА_1 , та відсутні законні підстави для задоволення заявленого позову.

Таким чином суд першої інстанції не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки та дійшов неправильних висновків про обґрунтованість заявленого позову та незаконно його задовольнив.

Відповідно до ч.1 п.1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням наведеного рішення суду першої інтонації підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у заявленому позові.

Згідно ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апелянтом ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір 2906,88 грн., а тому такий підлягає стягненню з позивача на користь апелянта.

Виходячи з наведеного та керуючись приписами статей 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович, задовольнити.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог: Виноградівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та ОСОБА_1 , про визнання батьківства відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2906,88 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 липня 2025 року.

Головуючий:

Судді: