КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: №22-ц/824/5872/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року м. Київ

Справа № 381/3798/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Березовенко Р.В., Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Соловей Г.В.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

встановив:

У серпні 2024 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 01.06.2013 року перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні.

Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Відповідач працездатний, отже може утримувати матір дитини до досягнення дитиною трьох років. У зв`язку з чим позивач просить стягнути аліменти з відповідача на її користь в розмірі 1/6 частини його заробітку, щомісячно до досягнення сином ОСОБА_6 трирічного віку.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, починаючи з 07.08.2024 року.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1211,20 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Лащук Ю.В. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить змінити в частині розміру аліментів, що підлягають стягненню, визначивши частку від усіх видів заробітку (доходу) відповідача - 1/10 частину, щомісячно, посилаючись на необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Звертає увагу, що суд взяв до уваги вимоги закону відносно того, що не є обов`язковим подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, оскільки право на аліменти належить дружині- матері незалежно від цієї обставини. Проте судом не було досліджено тієї обставини, чи може чоловік, в даному випадку відповідач, надавати матеріальну допомогу в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку, тоді як сказана імперативна умова прямо передбачена ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України та перебуває в причинно-наслідковому зв`язку від наявності підстав для задоволення таких позовних вимог.

Як було вказано у відзиві на позовну заяву та особисто надано пояснення представником відповідача в процесі судового розгляду 20.11.2024 року, сторона відповідача частково визнає позовні вимоги. Відповідач, як батько, розуміє необхідність постійного утримання дітей, та будучи відсутнім у житті сім`ї (мобілізований), постійно утримував та утримує дітей та позивачку у добровільному порядку. Про вказані факти свідчать банківські виписки із мобільного застосунку відповідача, які були приєднані до матеріалів провадження разом із відзивом та наявні в матеріалах справи.

Якщо підрахувати здійснені грошові перекази апелянта на банківську картку ОСОБА_3 за період з травня 2023 року по вересень 2024 року, то вбачається, що станом на даний час в середньому він спроможний сплачувати аліменти в розмірі 11 500 грн. щомісяця.

Однак, суд безпідставно не взяв до уваги скрін-шоти банківських виписок із мобільного застосунку, оскільки із вказаних доказів підтверджується переказ грошових коштів на банківську картку саме ОСОБА_3 , як позивача у справі, крім того, у сторони позивача не було заперечень щодо отримання таких коштів у розмірах та в часі, які вказані в банківських виписках.

Станом на момент подання апеляційної скарги, відкрито провадження у справі № 381/5459/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 від усіх доходів відповідача.

Крім того, в процесі судового розгляду були досліджені обставини відносно того, що мама відповідача - ОСОБА_8 є пенсіонером, отримує мінімальний розмір пенсії, у зв`язку з чим на частковому утриманні відповідача також перебуває і його матір. На підтвердження факту утримання відповідачем своєї матері свідчить банківська виписка із мобільного застосунку відповідача про переказ коштів мамі, яка міститься в матеріалах справи.

Крім того, судом безпідставно не прийнято до уваги ту обставину, що відповідач перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, що в свою чергу вимагає значного фінансового забезпечення для збереження свого життя, перебування на лікуванні.

В матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують, що відповідач має інші види заробітку (доходу), окрім перебування на службі у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України, а тому розмір доходу ОСОБА_1 не може дозволити сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Ці зобов`язання для нього стануть важким фінансовим тягарем та призведуть до погіршення становища відповідача порівняно із становищем одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діти проживають з матір`ю ОСОБА_3 та перебувають на її повному утриманні, тому відповідно до положень ст. 84 СК України та з урахуванням обставин справи суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох років.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 11.

Від подружнього життя сторони мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки депутата Васильківської міської ради Шалуєва А.О. від 01.08.2024 року, ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом із ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , проживають та перебувають на її повному утриманні: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (син) та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (донька).

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2024 року було задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірвано.

Як вбачається з довідки військової частини НОМЕР_1 від 24 жовтня 2024 року, штаб-сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у вказаній військовій частині , АДРЕСА_2 ( а.с. 39).

Відповідно ч.2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1ст.80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Положення сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині -матері незалежно від цієї обставини.

При цьому за змістом ч.2, 4, 6 ст. 84 СК України, право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діти проживають з матір`ю ОСОБА_3 та перебувають на її повному утриманні, сину ОСОБА_6 на час пред`явлення позову виповнилось 1 рік 9 місяців, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки з матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, отримує грошове забезпечення, даних про незадовільний стан його здоров`я матеріали справи не містять, тому відповідно до положень ст. 84 СК України відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу дружині, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку призведе до значного погіршення його фінансового становища, колегія суддів відхиляє, оскільки судом задоволено позовні вимоги про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, а не у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України та відповідно отримує грошове забезпечення, то для доведення тієї обставини, що 1/6 частина грошового забезпечення військовослужбовця становить таку суму, стягнення якої значно погіршить його матеріальне становище, відповідач мав надати довідку про розмір грошового забезпечення. Проте ні до відзиву на позовну заяву, ні в ході розгляду справи судом першої інстанції даних про розмір щомісячного грошового забезпечення відповідача ним до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 , ч 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє також доводи апеляційної скарги відповідача про те, що сплата ним аліментів на утримання дітей в середньому розмірі 11 500 грн. щомісячно унеможливлює стягнення з нього аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частки від розміру його доходів, тоді як 1/10 частку він спроможний сплачувати, оскільки відповідачем не доведено, яку саме частку складає зазначена сума, яку він сплачує на утримання двох дітей, від розміру його щомісячного грошового забезпечення.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідача перебуває його мама, яка отримує мінімальну пенсію, колегія суддів також відхиляє, оскільки достатніх доказів, які б свідчили про розмір щомісячних витрат відповідача на утримання матері, співвідношення їх розміру із розміром грошового забезпечення відповідача матеріали справи не містять.

Таким чином, встановивши, що дитина, яка не досягла трьох років, проживає разом із позивачем, а будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу у заявленому позивачем розмірі, матеріали справи не містять, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання до досягнення їх дитиною трьох років.

Посилання відповідача на ту обставину, що на час подання апеляційної скарги судом відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, не може бути підставою для зміни оскаржуваного рішення суду, оскільки стягнення аліментів на утримання дітей, без надання доказів про матеріальний стан відповідача, не свідчить про неможливість стягнення аліментів на утримання позивача у заявленому нею розмірі.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки рішення суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, то апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374- 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня ухвалення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Березовенко Р.В.

Рейнарт І.М.