Провадження №: 2/336/2442/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Запоріжжя 5 серпня 2025 року
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,
при секретарі Якущенко Е.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до Преображенської сільської об`єднаної територіальної громади Пологівського району Запорізької області, третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Зайцева Анна Сергієвна, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, -
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, за яким просить суд визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вищевказана справа була призначена до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.
При цьому, сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи.
У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого додається до матеріалів позовної заяви.
ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько позивачки, ОСОБА_2 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, про що складено відповідний актовий запис №16 від 06 листопада 2017 року виданий Виконавчим комітетом Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізькій області.
За життя батько позивачки ОСОБА_2 , відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомості на житловий будинок за № ОН-127 від 17.07.1998 року, посвідчений Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» 17.07.1998 року № ОН-127, та зареєстрованим Малим підприємством «Імпульс» Пологівського району Запорізької області 17.07.1998 року в книзі 1, реєстраційний номер 69, був власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
13 березня 2018 року, на підставі заяви позивача про прийняття спадщини за заповітом, Оріхівською державною нотаріальною конторою Запорізької області було заведено спадкову справу № 43/2018, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
06 березня 2025 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Зайцевої А.С., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом мені було відмовлено, та видано Постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії № 148/02-31, від 06.03.2025 року.
Дана відмова обґрунтована тим, що в якості документа, який підтверджує право власності на зазначений житловий будинок мною був наданий договір купівлі-продажу нерухомості на житловий будинок, який зареєстрований на товарній біржі, але не був посвідчений нотаріально
Для вирішення цього питання позивачці було запропоновано звернутись до суду. Звертаючись до приватного нотаріуса Зайцевої А.С. з приводу оформлення своїх спадкових прав мною були надані всі необхідні документи, в тому числі, договір купівлі-продажу нерухомості на житловий будинок за № ОН-127 від 17.07.1998 року, посвідчений Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» 17.07.1998 року № ОН-127, який засвідчує право власності батька на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Наданий договір було зареєстровано в Пологівському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить відповідне реєстраційне посвідчення. На момент укладання договору купівлі-продажу нерухомості на житловий будинок, моїм батьком ОСОБА_2 та продавцем були виконані всі істотні умови, передбачені цим договором. До договору додане реєстраційне посвідчення Пологівського бюро технічної інвентаризації, яке видавалося замість реєстраційного штампу та є невід`ємною частиною правовстановлюючого документу, та згідно якого житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_2 , про що зроблено запис № 69 у реєстровій книзі №1 від 17 липня 1998року. Крім того, в договорі зазначено, що, на підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу», Договір зареєстровано на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест», про що записано у журналі реєстрації біржових угод.
Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», у редакції, що діяла на момент укладання Договору купівлі-продажу, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Реєстрація Пологівським бюро технічної інвентаризації за батьком права власності на вказаний житловий будинок, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на липень 1998 року не суперечило чинному законодавству.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч. 1ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5ст. 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Позивач є спадкоємцем першої черги за законом.
Відповідно до ч. 1ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.
Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009р. роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
На момент укладання біржової угоди, яка є предметом судового розгляду, спірні правовідносини регулювались нормами ЦК УРСР (1963р).
Згідно ст. 153 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК УРСР передбачалось, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Натомість ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР передбачалось, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2ст. 47 ЦК УРСР, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Згідно ч. 3ст. 9 ЖК України громадяни мають право придбати житло на біржових торгах.
У відповідності до ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом.
Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.
Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13.12.1995р., зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19.01.1996р. за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.
Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004р. за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.
Таким чином, спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно нормами ЦК УРСР та Законом України «Про товарну біржу», тобто існувала колізія норм права щодо необхідності нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу жилих будинків, укладених на товарній біржі.
Зі змісту договору купівлі-продажу нерухомості вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест» в журналі реєстрації біржових угод та подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК УРСР підлягає реєстрації в державному комунальному підприємстві ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Батькові було передано технічний паспорт на житловий будинок, який було складено 05.03.1996 року, інвентарний номер: 81, реєстраційний номер 1/69, Пологівському Бюро технічної інвентаризації внесено зміни до нього, якими ОСОБА_2 записано як власника. Крім того, Пологівським Бюро технічної інвентаризації 17.07.1998 року видано Реєстраційне посвідчення, зазначивши про реєстрацію Договору купівлі-продажу нерухомості до реєстрової книги за №69 рн 1.
Отже, отримавши державну реєстрацію в Пологівському бюро технічної інвентаризації» права власності на спірний житловий будинок, який мій батько ОСОБА_2 придбав за договором купівлі-продажу нерухомості на житловий будинок за № ОН-127 від 17.07.1998 року, посвідчений Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» 17.07.1998 року № ОН-127, держава тим самим визнала його право власності на такий житловий будинок, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.
Варто звернути увагу, що Закон України «Про товарну біржу» (в редакції станом на 17.07.1998 року) дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.
При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій, були внесені лише у 2003 році.
У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку у 1998 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі.
Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору купівлі-продажу нерухомості на житловий будинок за № ОН-127 від 17.07.1998 року, посвідчений Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» 17.07.1998 року № ОН-127.
Отже, враховуючи те що позивач прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не маю можливості отримати документ на підтвердження свого права власності на спадщину, до складу якої входить нерухоме майно, то слід вважати, що її право є порушеним і підлягає захисту.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81 89, 258, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Задовольнити позов ОСОБА_1 до Преображенської сільської об`єднаної територіальної громади Пологівського району Запорізької області, третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Зайцева Анна Сергієвна, про визнання права власності на майно в порядку спадкування.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького Апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін