Справа № 287/718/23
провадження 2/287/83/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Русина М.Г.,

за участю

секретаря судового засідання Корнєйчук О.В.

позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі судових засідань Олевського районного суду Житомирської області в м. Олевську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олевської міської ради Житомирської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовом в якому просить визнати за нею після смерті дядька ОСОБА_2 , право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом.

Свої вимоги позивачка обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_2 . Після смерті дядька відкрилась спадщина, так як вона мала заповіт від дядька складений 23.11.2006 року № 91, вона звернулася до державного нотаріуса Олевської державної нотаріальної контори Лугіни О.В. для прийняття спадщини. Проте, 17 січня 2023 року, розглянувши таку заяву, додані до неї документи, а також матеріали вищевказаної спадкової справи, завідуючий Олевської державної нотаріальної контори, державний нотаріус Лугина О. І. відмовив у вчиненні нотаріальної дії шляхом винесення відповідної постанови. Також крім неї спадкоємцем за заповітом, який складений 28.07.2000 року № 1674, був ОСОБА_3 , який написав відмову від спадкування в частині земельних ділянок за кадастровими номерами 070000311та 070000386.

Тому вона просить визнати за нею право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами 070000311 та 070000386 згідно державного акту серії ЯГ № 300389 від 10.11.2006, виданого на підставі розпорядження Олевської районної державної адміністрації № 148 від 29.05.2006 року.

Також позивачка клопотала про витребування у Олевської державної нотаріальної контори копію спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю у вказаній цивільній справі Русина М.Г.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

До суду надійшла належним чином завірена копія матеріалів спадкової справи № 213/2018, заведена до майна померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги пітримала та просила задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

За змістом ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, частини 1 ст. 1222, частини 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1, 3 ст. 1268, частиною 1 ст. 1269, частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Відповідно до 18_07_10/pravo1/T030899.html?pravo=1#13">ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до ч. 3 pravo=1">Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , яке видане виконкомом Комсомольської сільської ради Олевського району Житомирської області 18.02.2008 (а.с. 14).

Після смерті ОСОБА_2 , державним нотаріусом Лугиною О.І. була заведена спадкова справа № 213/2008, відповідно до якої: 28.07.2000 було складено заповіт, згідно з яким все своє майно, де б воно не було із чого не складалось і взагалі, все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, в тому числі належну йому частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , разом з земельною, наданою для обслуговування цього ж житлового будинку та господарських будівель, ОСОБА_2 заповідає ОСОБА_3 (а.с. 50).

Також відповідно копії заповіту складеного 23.11.2006 року Комсомольською сільською радою Олевського району Житомирської області реєстр № 21, ОСОБА_2 заповів щоб у випадку його смерті державний акт на право власності на земельну ділянку ЯГ № 300389 перейшов у власність племінниці ОСОБА_4 (а.с. 13).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 розірвано. Прізвище дружині присвоїти « ОСОБА_6 » (а.с. 12).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 14750889 від 27.05.2008 року слідує, що 27.05.2008 року державним нотаріусом Лугіною О.І. до майна померлого ОСОБА_2 було заведено спадкову справу за № 213/2008 (а.с. 51).

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Олевської державної нотаріальної контори про прийняття спадкового майна за заповітом (а.а. 55).

27.0.2023 року ОСОБА_3 подав заяву про відмову від спадкового майна, яке залишилось після смерті його брата ОСОБА_2 в частині земельних ділянок за кадастровими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 (а.с. 10).

З оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку серії серії ЯГ № 300389 від 10.11.2006 видно, що ОСОБА_2 , на підставі розпорядження Олевської районної державної адміністрації №148 від 29.05.2006, є власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2851 га (кадастрові номери 070000311 та 070000386), які розташовані на території Комсомольської сільської ради Олевського району Житомирської області (а.с.11).

17.01.2023 завідуючим Олевською державною нотаріальною конторою Лугина О.І. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, що знаходяться на території Покровської (комсомольської) сільської ради Коростенського район, після померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для прийняття такого рішення указано порушення основного принципу при складанні заповіту волевиявлення заповідача (а.с. 16).

Згідно довідки, виданої Олевською міською ради від 02.06.2021 № 963 установлено, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проживав за адресою: АДРЕСА_2 по день смерті з племінницею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.17).

З матеріалів спадкової справи № 213/2008 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 брат померлого ОСОБА_3 , подав заяву про прийняття спадщини в частині будинку в с. Комсомольське.

Відповідно до абзацу 2 п.1 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

У пункті 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право.

Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 126 ЗК України, оформлення речових прав на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», потрібно враховувати вимогу, щодо виконання спадкодавцем за життя активних дій та вимог законодавства щодо приватизації земельної ділянки, а також неможливості завершити процедуру приватизації та реєстрації за собою права власності на землю у зв`язку зі смертю, а тому така земельна ділянка входить до складу спадкового майна.

Системний аналіз вищевикладеного вказує на те, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства України, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати такої приватизації. Оскільки право власності в особи спадкодавця ще не виникло, вищезазначене унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину.

Оскільки позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті дядька ОСОБА_2 , то вважається, що позивач набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали ОСОБА_2 , на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України.

Наведені обставини у їх системному зв`язку вказують на те, що позивач набув право на спадкування прав та обов`язків за заповітом, що належали її дядьку та до складу спадщини увійшло право на земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір, сплачений позивачкою при зверненні з позовом до суду, не підлягає стягненню з відповідача, оскільки позивач згоден нести судові витрати самостійно.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 200, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1217, 1221-1223, 1258, 1261, 1268-1270 ЦК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Олевської міської ради Житомирської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 070000311 та 070000386, площею 1,2851 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Покровської (Комсомольської) сільської ради Коростенського району Житомирської області та належали ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як за спадкоємцем за заповітом.

Судові витрати вважати фактично понесеними.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий 06.11.2008 року Олевським РВ УМВС України в Житомирській області, РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач Олевська міська рада, адреса: 11001, м. Олевськ, вул. Володимирська, буд. 2, Коростенського району, Житомирської області, .

Суддя: М. Г. Русин