Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1293/24 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 21 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 288/1293/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Яковенка Анатолія Вікторовича на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Рудник М.І. у селищі Попільня,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Яковенко А.В. звернувся до суду із позовом і після уточнення позовних вимог просив усунути перешкоди позивачу в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком, які розташовані в АДРЕСА_1 , шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :02:007:0184, яка розташована в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на вище вказану земельну ділянку.

Позов мотивувався тим, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Представник позивача зазначав, що земельна ділянка біля будинку площею 0,33 га була передана ОСОБА_1 у власність на підставі рішення Попільнянської селищної ради народних депутатів Попільнянського району Житомирської області від 12 жовтня 1993 року.

Рішенням Попільнянської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 987 від 12.04.2024 позивачу надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Маючи намір зареєструвати право власності на дану земельну ділянку, позивач звернувся з вказаним рішенням до сертифікованого спеціаліста, з метою розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та подальшого присвоєння кадастрового номеру.

Під час виконання вказаних робіт було виявлено, що межа суміжної земельної ділянки кадастровий номер :02:007:0184, площею 0,25 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , проходить фактично по стіні будинку позивача, не залишаючи місця для його обслуговування.

Суміжна земельна ділянка належить відповідачці на праві власності на підставі рішення Попільнянської сільської ради від 19 жовтня1994 року та рішення Попільнянської селищної ради від 08 серпня 2019 року.

У зв`язку з цим роботи по встановленню меж земельної ділянки та відповідно реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі, а також присвоєння кадастрового номера припинились, так як це зробити неможливо із-за того, що позивач позбавлений можливості набути частину земельної ділянки біля будинку для його обслуговування.

Розташування меж земельної ділянки відповідачки підтверджується висновком експерта від 19.12.2024 року № 1941/12-2024.

Стверджував, що відповідачка приватизувала земельну ділянку без погодження із ним меж ділянки. А відповідно до норм 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої земельної ділянки від найбільш виступної конструкції стіни має бути не менше 1,0 метра. Такі межі між будинком позивача та ділянкою відповідачки не дотримані, позивач не має доступу до задньої стіни свого будинку внаслідок незаконної приватизації землі відповідачкою.

Позивач позбавлений можливості односторонньо виправити помилки, зроблені при формуванні сусідньої земельної ділянки, а саме перемістити земельну ділянку або змінити її конфігурацію для отримання доступу до задньої стіни житлового будинку.

Приймаючи до уваги, що реєстрація права власності за відповідачкою на її земельну ділянку порушує право власності позивача на його земельну ділянку та на обслуговування житлового будинку, вона підлягає скасуванню. Також підлягає до скасування і державна реєстрації вказаної земельної ділянки в державному земельному кадастрі.

Крім того, позивач поніс витрати в зв`язку з розглядом справи в розмірі 2 422,40 грн при сплаті судового збору за подання позову, 15 533,70 грн за проведення експертизи та очікує понести витрати в розмірі близько 20 000 грн на професійну правничу допомогу.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, де просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та вирішити питання про перерозподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконне, та таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права. Рішення містить суперечливі висновки, які не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства.

На час встановлення та погодження меж землекористування ОСОБА_2 із суміжними землекористувачами, що підтверджується актом складеним 07 грудня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_2 , копія якого долучена до відзиву на позовну заяву відповідачкою, діяла інструкція про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. Тому є безпідставним твердження суду про те, що земельна ділянка на якому розташований житловий будинок позивача і яка межує із земельною ділянкою відповідачки, має якесь відношення до Попільнянської селищної ради, і дає її представнику право, замість позивача погоджувати межі земельної ділянки.

Хоча погодження меж є формальною процедурою, однак в даній ситуації, це має вагоме значення, так як відповідачкою приватизовано частину земельної ділянки позивача, що позбавило його право на обслуговування житлового будинку. Тому висновки суду в частині дотримання процедури погодження меж при встановленні меж земельної ділянки відповідачкою, є помилковим.

Також помилковим вважає висновок суду про те, що відповідачка має зареєстроване речове право на вищевказану земельну ділянку і воно набуте у відповідності до норм чинного законодавства, а тому зареєстроване право власності ОСОБА_2 має пріоритет.

Але ніхто не позбавляв і не обмежував права позивача щодо здійснення реєстрації речового права на земельну ділянку, яка була йому надана у власність ще 12.10.1993.

Підставою позову є порушення права позивача на обслуговування житлового будинку, яке набуто позивачем на підставі рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 18.12.2009. Право власності на житловий будинок зареєстровано 27.03.2010.

Спірна земельна ділянка відповідачкою зареєстрована 21.07.2022 року.

Таким чином, на час встановлення відповідачкою меж земельної ділянки та реєстрації права власності на неї, позивач вже був власником житлового будинку. Право власності на який вже було зареєстровано. Позивач, як власник житлового будинку, право власності на яке було зареєстровано, набув на нього всі повноваження у тому числі і право володіння та обслуговування, які порушила відповідачка неправильним встановленням меж земельної ділянки.

Також є помилковим твердженням суду про те, що позивачем не надано технічної документації на житловий будинок та дозвільні документи на забудову даного будинку, який належить йому на праві власності, в зв`язку з чим не можливо визначити рік забудови даного будинку, іншу інформацію щодо його забудови, також чи побудований він відповідно до встановлених меж земельної ділянки згідно норм ДБН, чи даний будинок самочинно збудований без будь-яких дозвільних документів на забудову.

Про те, що даний будинок не є самочинним будівництвом підтверджено як рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 18.12.2009, яке набрало законної сили, так і фактом державної реєстрації права власності на нього. Крім цього, цим же рішенням суду було встановлено, що житловий будинок, щонайменше вже існував станом на 1983 рік.

Зазначає, що відповідачка фізично позбавила позивача права володіння частиною земельної ділянки для доступу до тильної сторони його будинку, встановивши паркан на межі земельної ділянки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін та розглядати справу без його участі.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Яковенко А.В. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити і надав пояснення, які відповідають доводам поданої скарги.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги, надані позивачем докази та встановлені під час розгляду справи обставини не містять підтвердження порушення ОСОБА_2 прав позивача.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, мотивуючи таким.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2009 року за ОСОБА_1 , як спадкоємцем за законом, визнано право власності на будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,33 га, переданій у його приватну власність рішенням Попільнянської сільської ради від 12.10.1993 року (а.с. 4).

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 27 березня 2010 року КП «Бердичівське МБТІ», власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_1 , частка 1/1 (а.с. 4 на звороті).

Згідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 20 листопада 2017 року Архівним сектором Попільнянської РДА Житомирської області, актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна та про право власності, а саме: власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний ОСОБА_1 , форма власності: приватна, частка: 1/1 (а.с. 5).

Як вбачається із Витягу рішення Попільнянської селищної ради Житомирського району Житомирської області за № 987 від 12.04.2024 «Про надання дозволу на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо становлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з метою передачі у власність» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою передачі у власність із земель комунальної власності Попільнянської селищної ради села Попільня для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (02.01). Рекомендовано замовити виготовлення документації із землеустрою (а.с. 6).

Згідно архівного витягу із рішення Попільнянської сільської ради народних депутатів Попільнянського району Житомирської області «Про хід приватизації земельних ділянок громадянами сіл Попільні і Кам`янка» від 12 жовтня 1993 року, виданого Архівним відділом Житомирської РДА 29 травня 2024 року за № 293/07-03, вирішено передати у приватну власність землю громадянам згідно списку: ОСОБА_1 0,33 га (а.с. 173).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 21 липня 2022 року Попільнянською селищною радою Житомирської області, актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна та про право власності, а саме: власником земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :02:007:0184, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зареєстрована ОСОБА_2 (а.с. 7).

Згідно витягу із рішення Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області № 896 від 08.08.2019 «Про розмежування земельних ділянок за цільовим призначенням», розмежовано земельну ділянку, загальною площею 0,3100 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 згідно рішення Попільнянської сільської ради від 19.10.1994 року, відповідно до цільового використання: площею 0,2500 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ; площею 0,0600 га - для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, актуальна інформація про об`єкт речових прав та про речове право, а саме: власником земельної ділянки площею 0,25, кадастровий номер: :02:007:0184, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зареєстрована ОСОБА_2 , номер відомостей про речове право: 47381538 (а.с. 24).

Відповідно до архівного витягу із рішення Попільнянської сільської ради народних депутатів Попільнянського району від 19.10.1994 року «Про приватизацію земельних ділянок громадян с. Попільня», виданого Архівним відділом Попільнянської РДА Житомирської області 29.07.2009 року за № 231, передано безкоштовно у приватну власність землю громадянам згідно списку в розмірі згідно шнурової книги, ОСОБА_2 0,31 га (а.с. 25, 57).

Згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 9-6-0.12-2745/2-24 від 10 липня 2024 року, технічна документація із землеустрою щодо виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер: :02:007:0184, яка розташована в АДРЕСА_1 , у встановленому законодавством порядку до Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель Відділу не надходила (а.с. 40).

Як вбачається з Акту встановлення та погодження меж землекористування ОСОБА_2 з суміжними землекористувачами від 07 грудня 2020 року, погоджено межі землекористування ОСОБА_2 з суміжними землекористувачами ОСОБА_5 , інша сусідня земельна ділянка перебувала в комунальній власності Попільнянської селищної ради (а.с. 56).

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 1941/12-2024 від 19 грудня 2024 року, проведеним дослідженням за адресою: АДРЕСА_1 встановлено наступне.

Межі фактичного землекористування ОСОБА_2 , що становить 0,2545 га, частково не відповідають межам земельної ділянки з кадастровим номером: :02:007:0184 площею 0,25 га, які зазначені в поземельній книзі, що відкрита 09.12.2021. Встановити точну причину невідповідності меж є неможливим по причині відсутності історичного аналізу: невідомо, чи були межові знаки зміщені, чи, можливо, початкова фіксація меж була виконана з порушеннями, тощо. Тож, у межах наявної інформації точну причину розбіжностей визначити неможливо. Визначити яким чином можливо змінити конфігурацію земельної ділянки з кадастровим номером: :02:007:0184, площею 0,25 га для забезпечення ширини проходу вздовж відповідного фасаду житлового будинку у розмірі не менше 1,0 м, не вбачається за можливе в зв`язку із тим, що таке дослідження виходить за межі компетенції судового експерта та не відноситься до завдань з проведення земельно-технічних експертиз (а.с.106-125).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна вказати суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

При вирішенні спору по суті важливе значення має встановлення наявності у особи, яка звернулась із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами першою, другою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Статтею 107 ЗК України визначено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Частинами першою, другою статті 55 Закону України «Про землеустрій» врегульовано, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із позовом, представник ОСОБА_1 адвокат Яковенко А.В. вказував, що позивач маючи намір зареєструвати право власності на дану земельну ділянку дізнався, що межа суміжної земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , проходить фактично по стіні будинку позивача, не залишаючи місця для його обслуговування. У зв`язку з цим роботи по встановленню меж земельної ділянки та відповідно реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі, а також присвоєння кадастрового номера припинились, так як це зробити неможливо із-за того, що позивач позбавлений можливості набути частину земельної ділянки біля будинку для його обслуговування.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18), для висновків про порушення прав позивача визначенням меж сусідніх земельних ділянок мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності (користуванні) позивача, де проходить її межа, чи порушена межа земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.

Висновком судової земельно-технічної експертизи зазначено, що межі фактичного землекористування ОСОБА_2 , що становить 0,2524 га, частково не відповідають межам земельної ділянки з кадастровим номером :02:007:0184 площею 0,2500 га. Проте, встановити точну причину невідповідності меж є неможливим по причині відсутності історичного аналізу: невідомо, чи були межові знаки зміщені, чи, можливо, початкова фіксація меж була виконана з порушенням, тощо.

Виходячи із вищезазначеного, неможливо встановити точну причину невідповідності меж, яка також може полягати у порушенні забудови попереднім власником житлового будинку, який на даний час належить позивачу.

Крім того, суд першої інстанції вірно вказав на те, що згідно висновку експерта наявне незначне відхилення від технічної документації земельної ділянки відповідача, а саме: 12 см, 30 см, 69 см, проте як зазначається експертом для забезпечення ширини проходу вздовж відповідного фасаду житлового будинку необхідно у розмірі не менше 1 метра.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що надані позивачем докази та встановленні під час розгляду справи обставини не містять підтвердження того, яким чином та в яких межах ОСОБА_2 допустила порушення прав позивача, враховуючи те, що в спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок щодо доказування наведених при зверненні до суду обставин.

Відсутність встановленого факту самовільного зайняття ОСОБА_2 земельної ділянки позивача, внаслідок чого порушується його право власності чи законного володіння, не дає змоги суду встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, визначити у чому полягає таке порушення прав та якими доказами воно підтверджується.

Позивач просив усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :02:007:0184 та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на дану земельну ділянку.

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до вимог частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Судом не встановлено правових підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :02:007:0184 та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на дану земельну ділянку.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час встановлення та закріплення межовими знаками меж, між земельними ділянками сторін в натурі, позивач не був присутній і не був повідомлений є неприйнятними виходячи із наступного.

У досліджених матеріалах технічної документації наявний план меж земельної ділянки, з якого вбачається що відповідно до координат від Б до В, саме де знаходиться земельна ділянка відповідача, на яку надано дозвіл на розроблення технічної документації, належить до земель комунальної власності Попільнянської селищної ради.

Крім того, судом першої інстанції був досліджений акт встановлення та погодження меж користування, з якого слідує, що межі земельної ділянки з кадастровим номером :02:007:0184 погоджені з усіма землекористувачами.

Разом з тим, в наданому плані меж земельної ділянки та акті встановлення та погодження меж землекористування, не відображено землі, які належать позивачу та відповідно позивач не вказаний як суміжний землевласник.

Погодження із позивачем меж вищезазначеної земельної ділянки не могло відбуватися, оскільки на час розроблення технічної документації на земельну ділянку відповідача кадастровий номер :02:007:0184, позивач не був власником суміжної земельної ділянки.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази надані сторонами, дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду, колегія судді не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх переоцінки.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Яковенка Анатолія Вікторовича залишити без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 30 липня 2025 року.