Провадження №22-ц/824/9447/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Онлайн Фінанс» на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Онлайн Фінанс», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Горелик Євген Борисович, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача.

На обґрунтування позову зазначив, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Київської області Горелик Є.Б. перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого напису №71147, вчиненого 09.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 42 968,00 гривень.

Згідно з виконавчим написом №71147, виданим 12.03.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., дана заборгованість виникла на підставі Кредитного договору № 969599652 від 19.12.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є відповідач.

У зв`язку з цим позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 09.10.2020 року № 711479 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» грошових коштів у загальній сумі 42 968,00 гривень.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2025 року позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1816,80 грн.

У січні 2025 року позивач звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив суд ухвалити додаткове рішення у справі та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.02.2025 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням суду, 20.03.2025 року відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

У зв`язку з цим просив апеляційний суд оскаржуване додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.

02.05.2025 року до апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишити в силі додаткове рішення.

У судове засідання, призначене на 05 червня 2025 року, сторони не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялась.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків:

Суд першої інстанції, задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення, зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн., зазначивши, що у справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, існує усталена судова практика, що у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та інших судів наявна велика кількість аналогічних спорів та ухвалених рішень, а тому дана справа не є унікальною та складною.

Основним доводом апеляційної скарги було те, що адвокат Семенюта Р.А. надав до суду договір про надання правової допомоги від 27.11.2024 року, тоді як відповідно до Закону України «Про внесення змін до Конституції України від 02.06.2016 року у частині 4 ст.29 слово «правовою» замінено словом «правничою» у статті 59 у частині першій слово «правову» замінено словами «професійну правничу», тому вказаний договір є неналежним доказом понесення витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів зазначає, що зміна слова «правова» на «професійна правнича» обумовлено зміною українського правопису.

Зміна слова «правова» на «професійна правнича» по суті вирішення питання нічого не змінює, оскільки у даному випадку врегульовуються відносини сторони зі своїм представником щодо надання останнім допомоги у сфері юридичних послуг.

Тому твердження про те, що договір про надання правової допомоги є неналежним доказом суд апеляційної інстанції не приймає.

Наступним доводом апеляційної скарги є те, що квитанція, яка підтверджує фактично понесені витрати позивачем на правничу професійну допомогу, не відповідає загальним вимогам, затвердженим Правлінням Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 29 грудня 2017 року.

Колегія суддів зазначає, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 44217св18).»

Вказана правова позиція однозначно застосована Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.05.2021 року у справі №754/12116/18, у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, Верховним Судом у складу колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18, та Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 26.06.2019 року у справі №813/481/18 та в постанові від 21.01.2021 року у справі №280/2635/20.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що квитанція посвідчує лише факт сплати чи несплати послуг.

Для постановлення рішення про стягнення витрат на правничу допомогу немає значення чи сплачено послуги адвоката станом на день ухвалення рішення, тому твердження про те, що квитанція є неналежним доказом є безпідставними.

Що стосується доводів апелянта про те, що витрати на професійну правничу допомогу, не є співмірними, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Законом передбачена можливість зменшення витрат на правничу допомогу шляхом подання до суду заяви про неспівмірність витрат.

Таку заяву до суду має подати сторона, яка вважає, що витрати на правничу допомогу є завищеними.

З матеріалів справи вбачається, що таку заяву відповідачем до суду першої інстанції подано не було.

Крім того суд першої інстанції врахував, що у справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, існує усталена судова практика, що у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та інших судів наявна велика кількість аналогічних спорів та ухвалених рішень та самостійно зменшив розмір таких витрат до 5 000, 00 грн.

У зв`язку з викладеним, твердження про неспівмірність витрат на правничу допомогу не знайшли свого підтвердження у ході розгляду судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Онлайн Фінанс» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько