РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28 липня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.

за участю секретаря судового засідання Воловіченко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» (далі - ПрАТ «СК «Брокбізнес») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останнього на свою користь страхове відшкодування в сумі 22 956,97 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29 січня 2021 року в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу Mitsubishi, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та транспортного засобу СКС, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до постанов Шевченківського районного суду міста Києва від 23 квітня 2021 року по справам № 761/7626/21, № 761/7628/21, № 761/7622/21 та від 08 квітня 2021 року по справі № 761/4334/21 ДТП трапилась у зв`язку з порушенням відповідачем ПДР України, внаслідок чого його було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтями 122-4, 124 та частиною першою статті 130 КУпАП.

Цивільно-правову відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу Mitsubishi, реєстраційний номер НОМЕР_1 було забезпечено в ПрАТ «СК «Брокбізнес» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу № АО/2650329.

На виконання умов Полісу позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування Департаменту патрульної поліції у сумі 22 956,97 грн на підставі заяви уповноваженого представника про страхове відшкодування.

У подальшому, направив до відповідача вимогу про сплату вищевказаної суми страхового відшкодування, однак така вимога була ним проігнорована, тому він звернувся до суду з указаним позовом для захисту порушених прав.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 вересня 2021 року вказану справу передано судді Ішуніній Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу 15-денний термін для надання відзиву.

Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак матеріали справи місять клопотання представника про розгляд справи у його відсутність та зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, про поважність причин неявки суду не повідомив. Таким чином, судом були вжиті всі визначені законом заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи. Крім того, у встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін.

Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку сторони позивача, яка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом установлено, що згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/002650329 цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату настання ДТП, була забезпечена в ПрАТ «СК «Брокбізнес».

29 січня 2021 року водій о 13-37 год. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1 у м. Києві по вул. Чорновола - просп. Перемоги, проїхав на заборонений червоний сигнал світлофора, внаслідок чого сталася ДТП з транспортним засобом «СКС», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень з матеріальними збитками, місце ДТП залишив.

Постановами Солом`янського районного суду міста Києва від 23 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП та залишенні місця ДТП, до якої він причетний.

Таким чином, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником автомобіля СКС, реєстраційний номер НОМЕР_2 є Департамент патрульної поліції.

05 лютого 2021 року уповноважений представник Департаменту патрульної поліції звернувся до позивача із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу СКС, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок вищевказаної ДТП становить 24 956,97 грн.

Позивачем на підставі протоколу огляду колісного транспортного засобу, звіту про визначення вартості матеріального збитку, страхового акта № 94279/1 та додатку до страхового акта (розрахунку страхового відшкодування) було визначено, що потерпілій особі підлягає виплаті страхове відшкодування в сумі 22 956,97 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач залишив місце ДТП позивач набув право вимоги до нього на суму страхового відшкодування, тому направив останньому досудову вимогу про здійснення виплати коштів в сумі 22 956,97 грн, однак відповідачем така вимога була проігнорована.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_1 встановлена постановами Шевченківського районного суду міста Києва від 23 квітня 2021 року та доказуванню не підлягає.

Згідно з пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Положеннями статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За нормою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом.

Відповідно до підпункту в), пункту 38.1.1, частини 38.1, статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Враховуючи викладене, судом із постанов Солом`янського районного суду міста Києва від 23 квітня 2021 року встановлено, що відповідач, який керував забезпеченим транспортним засобом «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після вчинення ДТП залишив місце пригоди, тому у страховика після виплати страхового відшкодування виникло право регресу до ОСОБА_1 , як водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не надавши до суду відзив, наведені позивачем обставини не спростував, доказів повернення коштів позивачу чи виплати їх потерпілій особі не надав.

Враховуючи викладене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи виплату позивачем страхового відшкодування за умовами укладеного з відповідачем договору страхування внаслідок ДТП, яка мала місце з вини відповідача та після скоєння якої він залишив місце ДТП, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 2 270 грн, підлягають стягненню з відповідача.

З огляду на викладене та керуючись статтею 27 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірний правовідносин), статтями 979, 993, 1166, 1187, 1188 ЦК України, статтями 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» кошти в сумі 22 956,97 грн (двадцять дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість гривень 97 коп.) та 2 270 грн судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес», , місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул.. Білоруська, 3;

відповідач - ОСОБА_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Л. М. Ішуніна