ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг»,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Бєльченко Л.А.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2024року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» - Товариство подало в суд позов проти ОСОБА_1 з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 15 190,00грн.

Існування таких вимог Товариство пов`язувало із тим, що 05 березня 2020року в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» https://miloan.ua/, ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту №1132783. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/.

ОСОБА_1 уклав Договір про споживчий кредит №1132783 від 05 березня 2020року та на підставі платіжного доручення відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 7 000,00грн.

01 квітня 2020року згідно умов Договору факторингу №01/04 Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» відступлено право вимоги за Кредитним договором №1132783 від 05 березня 2020року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія».

13 грудня 2021року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» укладено Договір факторингу №1/4, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит №1132783 від 05 березня 2020року.

Всупереч договору про споживчий кредит, відповідач свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором не виконав, після відступлення позивачу права вимоги, відповідач не здійснив платежу на погашення заборгованості.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «Пінг-Понг», яка є обґрунтованою та документально підтвердженою становить 15 190 грн, з котрих: 7 000,00грн - заборгованість за тілом кредиту; 7 350,00грн - заборгованість за відсотками; 840,00грн - заборгованість за комісією.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2025року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Пінг-Понг» відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що з умов договору факторингу №01/04 від 01 квітня 2020року та договору факторингу №1/4 від 13 грудня 2021року вбачається, що сторони погодили умови переходу права вимоги від Клієнта до Фактора, проте, позивачем не надано доказів щодо набуття права грошової вимоги за зобов`язанням ОСОБА_1 за кредитним договором №1132783 від 05 березня 2020року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

12 травня 2025року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи Електронний суд апеляційну скаргу на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2025року.

В апеляційній скарзі Товариство висловило вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позову в повному обсязі.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд не звернув уваги на те, що у справі наявні та позивачем надані усі необхідні та достатні докази щодо набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» права грошової вимоги за зобов`язанням ОСОБА_1 за кредитним договором №1132783 від 05 березня 2020року.

Наголошував, що факт укладення кредитного договору на відповідних умовах та отримання відповідачем коштів за ним також підтверджується достатніми доказами у їх сукупності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

12 червня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.

Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

05 березня 2020року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладено Кредитний договір №1132783, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.

Відповідно до Розділу 1 Кредитного договору, сума кредиту становить 7000,00 грн у валюті українські гривні. Кредит надається строком на 10 днів з 05 березня 2020року. Сукупна вартість кредиту складає 1 890,00 грн в грошовому виразі та 986,00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п.1.5.1-1.5.2 Договору. Сукупна вартість кредиту розрахована виходячи з припущення, що Кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що позикодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі. Комісія за надання кредиту: 840,00грн, яка нараховується за ставкою 12,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 1050,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2.3 цього Договору.

Вказаний Кредитний договір було укладено в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений на вей-сайті Товариства miloan.ua, шляхом використання одноразового ідентифікатору для підписання кредитного договору.

Згідно копії платіжного доручення від 05 березня 2020року №16158651 ТОВ «Мілоан» зобов`язання за кредитним договором виконало, перерахувавши на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 7 000,00грн.

01 квітня 2020року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу №01/04, у відповідності до умов котрого Товариство з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит №1132783 від 05 березня 2020року, що підтверджується копією витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу №01/04 від 01 квітня 2020року.

13 грудня 2021року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» укладено Договір факторингу №1/4, у відповідності до умов котрого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит №1132783 від 05 березня 2020року, що підтверджується копією витягу з Додатку до Договору факторингу №1/4 від 13 грудня 2021року.

Позивач зазначав, що в порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем за Кредитним договором №1132783 від 05 березня 2020року в розмірі 15 190,00грн., з яких: 7 000,00грн - заборгованість за тілом кредиту; 7 350,00грн - заборгованість за відсотками; 840,00грн - заборгованість за комісією.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що надані докази не підтверджують вимоги позивача за кредитним договором №1132783 від 05 березня 2020року у заявленому розмірі, оскільки позивачем не надано жодних первинних документів, які б підтверджували надання відповідачу кредитних коштів та доказів користування відповідачем кредитними коштами.

Суд вважав, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведені факти передачі кредиторами прав грошової вимоги до відповідача Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» у заявленому позивачем розмірі.

Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, так як висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України Про електронну комерцію.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України Про електронну комерцію електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України Про електронну комерцію).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України Про електронну комерцію електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України Про електронну комерцію).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України Про електронну комерцію відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України Про електронну комерцію у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі танадати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України Про електронну комерцію визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України Про електронну комерцію передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України Про електронний цифровий підпис.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України Про електронну комерцію).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022року у справі № 757/40395/20.

У справі встановлено, що для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

Отже, договір про надання фінансового кредиту підписано ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем ОСОБА_1 таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Тож, кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на вебсайті товариства подано заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого позивачем надіслано відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використав для підтвердження підписання кредитного договору, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України Про електронну комерцію вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Більш того, отримання відповідачем обумовлених кредитних коштів підтверджується копією платіжного доручення від 05 березня 2020року №16158651, за яким ТОВ «Мілоан» зобов`язання за кредитним договором виконало, перерахувавши на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 7 000,00грн.

Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов до помилкового висновку, що надані докази не підтверджують вимоги позивача за кредитним договором №1132783 від 05 березня 2020року у заявленому розмірі, оскільки позивачем не надано жодних первинних документів, які б підтверджували надання відповідачу кредитних коштів та доказів користування відповідачем кредитними коштами.

Тож, між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять.

Як вбачається із змісту кредитних договорів між позичальником та кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів.

Підпис відповідача під договорами свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.

Кредитний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; не оспорював кредитний договір в частині або в цілому, первісний кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту.

Отже, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме ТОВ «Мілоан», отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивач не надав належних доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора, є також безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

01 квітня 2020року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу №01/04, у відповідності до умов котрого Товариство з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит №1132783 від 05 березня 2020року, що підтверджується копією витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу №01/04 від 01 квітня 2020року.

13 грудня 2021року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» укладено Договір факторингу №1/4, у відповідності до умов котрого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит №1132783 від 05 березня 2020року, що підтверджується копією витягу з Додатку до Договору факторингу №1/4 від 13 грудня 2021року.

З копій витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу №01/04 від 01 квітня 2020року та витягу з Додатку до Договору факторингу №1/4 від 13 грудня 2021року чітко вбачається, що спочатку Товариство з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія», а потім позивач набули право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1132783 від 05 березня 2020року. У вказаних витягах зазначено РНОКПП відповідача, його ПІБ, номер та дата кредитного договору, а також загальна сума заборгованості 15 190,00грн, яка складається з 7 000,00грн - заборгованість за тілом кредиту; 7 350,00грн - заборгованість за відсотками; 840,00грн - заборгованість за комісією.

Тож, позивач належними та допустимими доказами довів перехід права вимоги від первісного до нового кредитора.

Виходячи з викладеного, встановивши отримання відповідачем тіла кредиту в сумі 7000,00грн, що також підтверджується платіжною інструкцією та не спростовано відповідачем, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту, а також обумовлених умовами договору відсотків та комісії.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Встановивши наведені фактичні обставини у цій справі, від яких залежить правильне вирішення спору, застосовуючи положення вищенаведених норм права апеляційний суд вважає, що оскільки відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором №1132783 від 05 березня 2020року у розмірі 15 190,00грн, яка складається з 7 000,00грн - заборгованість за тілом кредиту; 7 350,00грн - заборгованість за відсотками; 840,00грн - заборгованість за комісією, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства цієї заборгованості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав неповну оцінку, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції скасувати із ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги висновок суду про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 2 422,40 + 3 633,60 = 6 056,00грн.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2025року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» заборгованість за кредитним договором №1132783 від 05 березня 2020року в розмірі 15 190,00грн, яка складається з 7 000,00грн - заборгованість за тілом кредиту; 7 350,00грн - заборгованість за відсотками; 840,00грн - заборгованість за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 6 056,00грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 30 липня 2025року.

Судді: