Справа №345/3289/25
Провадження № 2/345/1552/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.07.2025 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кулаєць Б.О.,

секретаря судового засідання Заткальницької Н.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Калуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

ОСОБА_1 звернулася до суду вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 2/3 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Свою позовну заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батька рідний брат - ОСОБА_3 , який проживав разом з дружиною відповідачкою по справі ОСОБА_2 у будинковолодінні по АДРЕСА_1 , який перебував у спільній сумісній власності його матері ОСОБА_4 станом на 1990 рік. Ще за життя ОСОБА_3 вирішив зробити на неї і відповідачку по справі заповіт від 15.06.2022, яким заповів відповідачці по справі земельну ділянку, а все інше майно на день його смерті заповів їй. Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , провівши його похорони, вона у 6-ти місячний строк звернулася до нотаріуса зі заявою від 23.10.2023 про прийняття спадщини по заповіту від спадкоємця ОСОБА_3 на будинковолодіння та земельні ділянки. В свою чергу відповідач по справі ОСОБА_2 у 6-ти місячний строк подала до нотаріуса заяву про відмову від спадщини від 05.10.2023 після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 на її користь.

10.02.2024 нотаріусом було видано два свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті на дві земельні ділянки (паї). Проте на будинковолодіння АДРЕСА_1 12.02.2025 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння через відсутність документів власності на 2/3 частини зазначеного будинковолодіння, яке належало спадкодавцю ОСОБА_3 . У зв`язку з цим вона змушена звернутись з позовом до суду про визнання права власності на спадкове майно за заповітом після смерті ОСОБА_3 на 2/3 частини даного будинковолодіння. Вважає, що є всі підстави для визнання за нею права власності на спадкове майно за заповітом після смерті ОСОБА_3 на 2/3 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Представник позивачки подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив задоволити, а розгляд справи проводити за його та позивачки участі.

Відповідачка подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, а розгляд справи просить проводити без її участі.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 04.07.2025 відкрито провадження у справі, призначено відкрите підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов.

24.07.2025 відповідачка подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, а розгляд справи просить проводити без її участі.

30.07.2025 представник позивачки подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив задоволити, а розгляд справи проводити за його та позивачки участі.

Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України).

Враховуючи, що відповідачка позов визнала, визнання нею позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, про що складено відповідну довідку.

Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_1 від 18.10.1998 та № НОМЕР_2 від 30.05.2023 (а.с. 12, 23).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 16.08.1999 ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_2 (а.с. 13)

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Довговойнилівської сільської ради, згідно із записом в погосподарській книзі № 355 станом на 30.06.1990 в господарстві по АДРЕСА_2 , що відносилося до категорії колгоспний двір, проживали: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Житловий будинок по АДРЕСА_1 розташований на приватизованій земельній ділянці (а.с. 14).

Згідно зі заповітом від 15.06.2022, посвідченим старостою села Довгий Войнилів, зареєстрованим в реєстрі за № 3-7, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в селі Довгий Войнилів площею 1,26 га. І-ІФ №038399 заповів ОСОБА_2 . Земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в селі Довгий Войнилів площею 1,26 га. І-ІФ №038398 та всі інші майнові права, а також все його майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось, із чого б не складалось, а також все те, що він за законом буду мати право заповів ОСОБА_1 (а.с. 30).

Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Локатир М.В. зі заявою № 290 від 23.10.2023 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який залишив на її ім`я заповіт (а.с.16).

Відповідачка звернулася до приватного нотаріуса Локатир М.В. зі заявами від 05.10.2023 про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 на користь спадкоємця за заповітом ОСОБА_1 (а.с. 17) та те, що вона не претендує на видачу свідоцтва про право власності на частину майна їй, як пережилій дружині (а.с. 18).

Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 74214818 від 05.10.2023 приватним нотаріусом Локатир М.В. було зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_3 (а.с. 20).

Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Локатир М.В. зі заявою № 20 від 10.02.2024 про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , який залишив на її ім`я заповіт (а.с. 26).

Згідно з довідкою № 179 від 07.09.2023, виданою виконкомом Верхнянської сільської ради, ОСОБА_3 проживав і був зареєстрований до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_1 та разом з ним одному господарстві проживала та була зареєстрована дружина ОСОБА_2 . Заповіт від імені ОСОБА_3 посвідчений 15.06.2022 за реєстром № 3-7 не відмінявся і не змінювався (а.с. 24).

Листом приватного нотаріуса Локатир М.В. від 12.02.2025 ОСОБА_1 повідомлено про те, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта №365320310 за ОСОБА_3 значиться 2/3 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Нею, як спадкоємцем за заповітом, не пред?явлено документи власності на 2/3 частин зазначеного будинку (а.с. 15), на підтвердження чого долучено інформаційну довідку №365320310 (а.с. 27-28).

Приватним нотаріусом Локатир М.В. 10.02.2024 ОСОБА_1 було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 1,2579 га. та 1,2573 га (а.с. 29, 33).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.02.2012 за ОСОБА_3 було визнано право власності на спадкове майно, а саме: на 1/3 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 (а.с. 36-34).

На будинок садибного типу за адресою АДРЕСА_1 виготовлений технічний паспорт від 16.05.2025 (а.с. 38-40), а його вартість станом на 16.05.2025 становить 286206,00 грн. (а.с. 41).

Таким чином між сторонами виник спір з приводу визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Оцінка суду:

дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

З правового висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові Судової палати у цивільних справах від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, вбачається, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно зі Законом України «Про власність» з 15.04.1991 відбулося усуспільнення власності колгоспно-кооперативної у приватну суспільну сумісну власність. Майно придбане внаслідок спільної праці сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (в редакції від 18.07.1963) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (в редакції від 18.07.1963) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Зважаючи на те, що в колгоспному дворі за адресою АДРЕСА_3 , проживали: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , то дане домоволодіння належало їм на праві спільної сумісної власності. Тобто, виходячи з принципу рівності часток у спільній сумісній власності, кожному із них належало по 1/3 частці вказаного домоволодіння.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина 2/3 частки будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (1/3 частка йому належала, як члену колгоспного двору + 1/3 частка визнана за ним, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 ).

Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтями 1217 та 1223 цього Кодексу встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Як вбачається зі ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки у встановленому законом порядку та строк звернулася зі заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця.

Водночас відповідачка відповідно до вимог ст. 1273 ЦК України скористалася своїм правом та відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка.

Таким чином, крім позивачки, інших спадкоємців, які б звернулись до нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1269 ЦК України, немає. Спадковий договір від імені спадкодавця не укладався.

Як визначено ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За таких обставин, враховуючи, що позивачка є спадкоємцем за заповітом, яка у встановлений закон порядок та строк звернулася до нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини та від спадкового майна не відмовлялася, відповідачка від прийняття спадщини відмовилася та позов визнала, а також беручи до уваги те, що позивачка не може оформити свої спадкові права через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку, що є достатні підстави для задоволення позовної заяви та визнання за позивачкою в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок за адресою по АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного ст.ст. 16, 392, 1217, 1220, 1223, 1241, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, ст.ст. 120, 123 ЦК України (в редакції від 18.07.1963), ст.ст. 13, 81 ЦПК України, керуючись ст.ст. 200, 206, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме: на 2/3 частки будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: