Справа № 170/64/25 Головуючий у 1 інстанції: Матвійчук С. П.
Провадження № 22-ц/802/791/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Данилюк В. А., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

представників відповідачів - Сорочук А. М., Кучер О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби у Волинській області про відшкодування майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Шацького районного суду Волинської області від 18 квітня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що постановою Шацького районного суду Волинської області від 05 травня 2022 року його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Також з нього стягнуто судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп. Постановою Волинського апеляційного суду від 07 червня 2022 року зазначену постанову суду першої інстанції залишено без змін. Штраф та судовий збір він сплатив.

Згідно із зазначеними судовими рішеннями його притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 14 лютого 2022 року о 09 год. 40 хв. на автодорозі Піща - Пулемець Ковельського району Волинської області він керував автомобілем марки «Opel Kadett», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови і порушення координації рухів) та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Поліцейськими сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 (м. Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо нього складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 058506 від 14 лютого 2022 року. Тому суд дійшов висновку, що він порушив вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху (далі - ПДР) України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Позивач зазначав, що ключовим доказом його винуватості у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення суд визнав відеозапис події правопорушення, який приєднаний працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 058506 від 14 лютого 2022 року. Проте, вже після ухвалення постанови Волинського апеляційного суду від 07 червня 2022 року та набранням законної сили постановою Шацького районного суду Волинської області від 05 травня 2022 року, він отримав лист - відповідь з ГУНП у Волинській області від 24 червня 2022 року, в якому зазначено, що згідно з висновком службового розслідування від 22 червня 2022 року підтверджений факт вчинення дисциплінарного проступку працівниками сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 (м. Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що виразилося у непроведенні безперервної відеофіксації за допомогою портативного відеореєстратора (бодікамери) під час складання відносно нього адміністративних матеріалів 14 лютого 2022 року. За неналежне виконання своїх службових обов`язків до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вжиті заходи дисциплінарного впливу.

Позивач вважає, що відеозапис події правопорушення, який долучений працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 058506 від 14 лютого 2022 року, не може вважатися належним та допустимим доказом у справі у розумінні ст. 251 КУпАП. Про існування зазначеної обставини ні учасникам справи, ні судам обох інстанцій, під час судового розгляду не було відомо.

З огляду на зазначену нововиявлену обставину, він звернувся до Шацького районного суду Волинської області із заявою про перегляд постанови Шацького районного суду Волинської області від 05 травня 2022 року за нововиявленими обставинами за аналогією з кримінальним судочинством та практикою Європейського суду з прав людини. Проте, постановою Шацького районного суду Волинської області від 18 жовтня 2022 року йому заяву йому повернуто через відсутність відповідної процедури у чинному КУпАП.

Позивач також вказував, що неправомірними діями працівників поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_2 йому завдана майнова та моральна шкода, яка полягає у безпідставному притягненні його до відповідальності за адміністративне правопорушення на підставі неналежного та недопустимого доказу - відеозапису події правопорушення, який приєднаний поліцейськими до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 058506 від 14 лютого 2022 року. Вина ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у завданні такої шкоди підтверджена висновками службового розслідування ГУНП у Волинській області від 22 червня 2022 року. Розмір майнової шкоди становить 17 496 грн 20 коп., що складається з 17 000 грн сплаченого штрафу та 496 грн 20 коп. сплаченого судового збору. Завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 200 000 грн, яка виразилася у тому, що внаслідок протиправних дій працівників поліції він тривалий час був змушений доводити свою невинуватість в інкримінованому йому правопорушенні у судах різних інстанцій та державних органах, перебував у стані емоційного напруження і невизначеності, був позбавлений права керування автомобілем, на даний час мобілізований до лав ЗСУ, але не може використовувати авто в службових цілях.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету України на свою користь 17 496 грн 20 коп. на відшкодування майнової шкоди та 200 000 грн моральної шкоди, а судові витрати покласти на ГУНП у Волинській області.

Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 18 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові у цій справі. Суд не звернув уваги на те, що відеозапис події правопорушення, який приєднаний працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, не може вважатися належним та допустимим доказом у справі у розумінні ст. 251 КУпАП, хоча саме зазначений доказ є ключовим для встановлення його вини чи невинуватості за відмову від проходження медичного огляду.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі ГУНП у Волинській області, ГУ ДКС у Волинській області, кожен зокрема, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказували, що рішення суду про відмову у позові ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим. Випадки, коли особа має право на відшкодування майнової та моральної шкоди є виключними і передбачені законодавством України, та не включать в себе обставин, на які посилався позивач.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки за зазначеною у позовній заяві та апеляційній скарзі адресою місця проживання та розміщення судового оголошення на сайті «Судова влада України», в судове засідання не з`явився. Про причини неявки апеляційний суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності позивача згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки його неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 лютого 2022 року поліцейський сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 (м. Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_2 склав протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 058506. В протоколі зазначено, що 14 лютого 2022 року о 09 год. 40 хв. на автодорозі Піща - Пулемець Ковельського району Волинської області ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Opel Kadett», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови і порушення координації рухів) та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Шацького районного суду Волинської області від 05 травня 2022 року, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 07 червня 2022 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та стягнуто судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп. Постанова суду першої інстанції набрала законної сили. Штраф та судовий збір позивач сплатив, що підтверджується квитанціями, які приєднані до матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 163/253/22.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набуло законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, встановлені постановою Шацького районного суду Волинської області від 05 травня 2022 року, яка набрала законної сили, щодо позивача ОСОБА_1 обставини у справі про адміністративне правопорушення №163/253/22 у цій справі не доказуються, оскільки зазначене судове рішення є преюдиційним.

Судом також встановлено, що під час розгляду Шацьким районним судом Волинської області та Волинським апеляційним судом справи № 163/253/22 перевірялися відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 058506 від 14 лютого 2022 року, досліджувалися відеозапис з нагрудної камери поліцейського та матеріали справи.

З листа заступника начальника ГУНП у Волинській області Неруха О. від 24 червня 2022 року слідує, що згідно з висновком службового розслідування від 22 червня 2022 року підтверджено факт вчинення дисциплінарного проступку працівниками сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що виразилося у непроведенні безперервної відеофіксації за допомогою портативного відеореєстратора (бодікамери) під час складання відносно ОСОБА_1 адміністративних матеріалів 14 лютого 2022 року. За неналежне виконання своїх службових обов`язків до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були вжиті заходи дисциплінарного впливу.

Вважаючи зазначену обставину нововиявленою, ОСОБА_1 звернувся до Шацького районного суду Волинської області із заявою про перегляд постанови Шацького районного суду Волинської області від 05 травня 2022 року за нововиявленими обставинами за аналогією з кримінальним судочинством та практикою Європейського суду з прав людини.

Постановою Шацького районного суду Волинської області від 18 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Шацького районного суду Волинської області від 05 травня 2022 року у справі № 163/253/22 повернуто заявнику у зв`язку з відсутністю підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами із застосуванням аналогії закону чи аналогії права.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У статтях 22, 23 ЦК України визначені порядок та правові підстави відшкодування майнової та моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову і моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ч. 1 ст. 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ч. 1 ст. 1174 ЦК України).

Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України (див. близькі за змістом висновки у п. 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21).

У п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції відмовляючи у позові ОСОБА_1 , обґрунтовано виходив з того, що сам факт неналежного виконання поліцейськими ОСОБА_3 та ОСОБА_2 своїх службових обов`язків, що виразилося у непроведенні безперервної відеофіксації за допомогою портативного відеореєстратора (бодікамери) під час складання відносно позивача адміністративних матеріалів 14 лютого 2022 року, за що до них були вжиті заходи дисциплінарного впливу, не є безумовною і достатньою підставою для відшкодування позивачу майнової та моральної шкоди. Факт непроведення безперервної відеофіксації поліцейськими за допомогою портативного відеореєстратора (бодікамери) під час складання відносно ОСОБА_1 адміністративних матеріалів 14 лютого 2022 року були предметом оцінки Шацького районного суду Волинської області та Волинського апеляційного суду, тому дана обставина не є нововиявленою.

Позивач належними та допустимими доказами не довів протиправність дій відповідачів, завдання ними шкоди та наявність причинного зв`язку між шкодою та їх діями, рішеннями чи бездіяльністю, що даному випадку виключає передбачені наведеними вище правовими нормами підстави для відшкодування йому майнової та моральної шкоди. При цьому як правильно встановлено судом першої інстанції, факт непроведення поліцейськими безперервної відеофіксації не вплинув на прийняття судом рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки суд першої інстанції та апеляційний суд у справі про адміністративне правопорушення № 163/253/22 встановили, що на відеозаписі повністю (безперервно) зафіксовано відмову позивача щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі. Наведе спростовує доводи апеляційної скарги позивача про те, що відеозапис події правопорушення, який приєднаний працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, не може вважатися належним та допустимим доказом у справі у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки беззаперечно підтверджує відмову позивача від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, що стало підставою для притягнення його до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зважаючи на те, що всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України позивач ОСОБА_1 не довів належними, достатніми та достовірними доказами обставин, які мають значення для справи і на які він посилалася як на підставу своїх вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Отже, висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка. Суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду, були предметом розгляду суду першої інстанції, яким суд надав належну правову оцінку, а тому не потребують повторної оцінки апеляційним судом.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у цій справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шацького районного суду Волинської області від 18 квітня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: