К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року місто Київ

справа № 362/6013/24

провадження № 22-ц/824/6292/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області у складі судді Марчука О.Л. від 26 листопада 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк", Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 12 жовтня 2021 року між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. На підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримала платіжний інструмент - кредитну картку номер: НОМЕР_1 , строк дії - 07/25, тип - Універсальна.

Відповідач користувався кредитним лімітом, однак взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору. Станом на 12 серпня 2024 року утворилася заборгованість в сумі 39 788 грн 04 коп., з яких 35 661 грн 91 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 4 126 грн 13 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на викладене, АТ КБ "Приватбанк" просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 788 грн 04 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2024 року позов АТ КБ "Приватбанк" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість в розмірі 39 788 грн 04 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, позичальник отримав кошти, але не повернув кредит, тому з нього слід стягнути заборгованість за тілом кредиту та простроченими відсотками.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Скаржник зазначає, що кредит, на підставі якого АТ КБ "Приватбанк" подав позов, було оформлено шахрайськими діями без її відома. Вона не надавала жодних даних для оформлення кредиту, особисті дані використані без її згоди.

Вказує, що виявивши факт зняття грошових коштів без її згоди, вона звернулася до правоохоронних органів. 3 березня 2023 року відкрито кримінальне провадження по факту викрадення грошових коштів та визнано її потерпілою, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. За таких обставин всі викладені у позовній заяві факти щодо її участі в укладенні кредитного договору є безпідставними.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Представник АТ КБ "Приватбанк" - Рожко С.М. у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому відсутні підстави для його скасування. Посилається на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновку суду про задоволення позову, оскільки за кредитним договором від 12 жовтня 2021 року, який укладено між сторонами, ОСОБА_1 видано картку № НОМЕР_1 . ОСОБА_1 користувалася кредитним лімітом, встановленим на картці номер: НОМЕР_1 . А з наданого відповідачкою витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що ОСОБА_1 звернулася із заявою, в якій зазначила про те, що 2 березня 2023 року з її картки № НОМЕР_2 без її згоди знято грошові кошти в результаті незаконної операції з використанням електронно-обчислювальної техніки. Картка № 312659 ОСОБА_1 не видавалася.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 жовтня 2021 року між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Паспорт споживчого кредиту.

До позову Банк додав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, паспорт споживчого кредиту, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 , довідку про видачу карток.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 12 жовтня 2021 року, станом на 12 серпня 2024 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 39 788 грн 04 коп., з яких 35 661 грн 91 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 4 126 грн 13 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин 1, 2 статі 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статі 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статі 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статі 1048 ЦК України).

Частиною 2 статі 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно частин 1 та 2 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статі 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "Приватбанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини 1 статі 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Зі змісту укладеного між сторонами 12 жовтня 2021 року кредитного договору № б/н вбачається, що в ньому викладені істотні умови, а саме (п.1.2.): тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, сума/ліміт кредиту - від 200 000 грн до 800 000 грн в залежності від виду кредитної картки; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; мета отримання кредиту - споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом; можливі види (форми) забезпечення кредиту - без забезпечення; процентна ставка - 42,00% для карт "Універсальна" та 40,8% для карт "Універсальна Gold"; (п.1.3.): тип процентної ставки - фіксована; загальні витрати за кредитом та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом тощо.

У відповідності до умов укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредитні картки, а саме 12 жовтня 2021 року - картка Універсальна № НОМЕР_1 ; 1 березня 2023 року - картка Універсальна № 212659, що підтверджується довідкою Банку про видані картки та випискою про рух грошових коштів по карткових рахунках відповідача.

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 12 жовтня 2021 року по 14 серпня 2024 року вбачається, що відсотки за користування кредитом Банк нараховував за ставкою 3,5% на місяць, що складає 42% річних, що в свою чергу відповідає розміру відсотків письмово погодженому сторонами у заяві від 12 жовтня 2021 року.

Також з виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що остання користувалася кредитними коштами та періодично вносила кошти на погашення заборгованості (а.с. 16-17).

З наведеного слідує, що відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування, в тому числі щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення заборгованості в повному обсязі, оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконала та не повернула отримані в кредит грошові кошти.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що кредит, щодо якого Банком заявлено позов, оформлено шляхом шахрайських дій, її особисті дані були використані без її згоди. З приводу шахрайського заволодіння грошовими коштами 3 березня 2023 року вона із заявою звернулася до правоохоронних органів, за наслідками чого відкрито кримінальне провадження, що підтверджує витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000192 від 3 березня 2023 року. Тому в неї відсутній обов'язок зі сплати заборгованості.

Колегія суддів вважає необґрунтованими та відхиляє такі доводи скаржника, з огляду на наступне.

З наданого ОСОБА_1 витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (номер кримінального провадження: 0000192 від 3 березня 2023 року вбачається, що 2 березня 2023 року до чергової частини відділу поліції № 1 Обухівського РУП надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що 2 березня 2023 року, перебуваючи в м. Василькові Обухівського району Київської області, в заявниці з її картки № НОМЕР_2 без її згоди було знято грошові кошти в сумі 38 100 грн в результаті незаконної операції з використанням електронно-обчислювальної техніки (а.с. 131).

Водночас, як вбачається з виписки про рух грошових коштів та довідки про видачу карток картка № НОМЕР_2 ОСОБА_1 не видавалася (а.с. 16-19). Як вже вказувалося вище, ОСОБА_1 видано кредитні картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 .

Крім того, з виписки про рух грошових коштів вбачається, що на карткових рахунках ОСОБА_1 будь-які платіжні операції 2 березня 2023 року взагалі не проводилися.

З наведеного слідує, що доводи скаржника про те, що кредит оформлено на неї внаслідок шахрайських дій, не знайшли свого підтвердження.

Будь-яких інших доводів апеляційна скарга не містить.

Крім того, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину щодо особи до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені (постанови Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 144/287/17-ц та в справі № 524/3979/16-ц).

Також в постанові від 6 березня 2019 року в справі № 308/6023/15-ц Верховний Суд зазначив, що наявність кримінального правопорушення не впливає на договірні відносини, не спростовує їх існування та не припиняє їх.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність позивачем позовних вимог щодо не виконання відповідачем кредитних зобов`язань та правомірно задовольнив позов.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: