УХВАЛА

31 липня 2025 року

м. Київ

справа № 243/811/22

провадження № 61-8987ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня

2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_4 , правонаступником якої є

ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2024 року задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою:

АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті дружини ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку вона успадкувала за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_2 . В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2024 року залишено без змін.

09 липня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2024 року та постанову Донецького апеляційного суду від 03 квітня 2025 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження,

з огляду на таке.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів

з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску

з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

ОСОБА_1 порушено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що його представником було вперше подано касаційну скаргу на судові рішення в межах строку на касаційне оскарження, яку ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2025 року повернуто на підставі частини третьої статті 392 ЦПК України, оскільки до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують повноваження представника.

Зазначає, що він не зміг своєчасно подати касаційну скаргу, оскільки представник виїхав з м. Слов`янська.

Дослідивши вказане клопотання, Верховний Суд дійшов висновку, що наведені заявником підстави пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень у цій справі не можуть вважатися поважними. У задоволенні клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги слід відмовити, з огляду на таке.

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Верховного Суду від 19 травня 2025 року була зареєстрована 20 травня 2025 року та цього ж дня забезпечено надання загального доступу до вказаного судового рішення.

Отже, з 20 травня 2025 року заявник мав можливість ознайомитися з ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2025 року та дізнатись про повернення касаційної скарги, поданої від його імені представником.

Повторно касаційну скаргу ОСОБА_1 подав до Верховного Суду особисто

09 липня 2025 року, тобто більше ніж через місяць після повернення касаційної скарги, поданої від його імені представником.

Посилання на зміну місця проживання представника не підтверджені. Водночас така обставина є перешкодою заявнику самостійно звернутись до суду з касаційною скаргою, отримати професійну правничу допомогу.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Отже заявнику необхідно навести інші підстави для поновлення строку на касаційне оскарження та надати докази на їх підтвердження.

Крім того, частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду,

в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

При поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник має зазначити відомості про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування конкретної норми права у подібних правовідносинах.

Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, та чітко визначити підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на відповідні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані при розгляді справи.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.

Заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, проте не зазначає підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Визначення підстав касаційного оскарження, встановлених процесуальним законом, має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).

Крім того, у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України не сплачено судовий збір у належному розмірі. До касаційної скарги доданий документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн, однак це не підтверджує сплату судового збору у повному розмірі.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, яка подана: юридичною особою 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви

і скарги від розміру оспорюваної суми; фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»

(у редакції, чинній на день звернення до суду з цим позовом) передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

ОСОБА_1 оскаржує судові рішення першої та апеляційної інстанцій у повному обсязі.

ОСОБА_4 позовну заяву подала у січні 2022 року та заявляла вимогу майнового характеру (визнання права на житловий будинок Б, літня кухня Г, сарай В, гараж Ж, вбиральня У, літній душ Т, ворота № 6).

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 481,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 992,40 грн, 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 12 405,00 грн).

Зі змісту положень пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

При цьому суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» розрахунок розміру судового збору за подання касаційної скарги слід здійснювати, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не з тієї суми, яка фактично була сплачена позивачем.

Оскільки з поданої касаційної скарги та копій судових рішень не вбачається ціни позову станом на день його подання (відсутнє визначення вартості спірного нерухомого майна), тому неможливо визначити розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви за вимогу майнового характеру, у зв`язку з чим заявник при сплаті судового збору має підтвердити відповідність такої сплати належними доказами (позовна заява з визначеною ціною позову, майнова оцінка нерухомого майна або інші достовірні докази).

Таким чином заявнику необхідно доплатити судовий збір за подачу касаційної скарги за позовну вимогу майнового характеру (у розмірі 1 % від ціни спірного майна помноженого на 200 %) за вирахуванням 2422,40 грн (сума сплаченого судового збору).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату в повному обсязі.

Крім того слід звернути увагу, що пунктом 1 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено найменування суду, до якого подається скарга.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Разом з цим, касаційна скарга ОСОБА_1 адресована Верховному Суду України.

Таким чином, заявнику необхідно надіслати належним чином оформлену уточнену касаційну скаргу на адресу Верховного Суду з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

У разі надіслання уточненої редакції касаційної скарги через підсистему «Електронний суд», заявнику необхідно надати до суду докази надсилання копії уточненої редакції касаційної скарги всім учасникам справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Не усунення недоліків касаційної скарги є підставою для її повернення.

Враховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати наведені ОСОБА_1 підстави пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень у цій справі неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк

до 19 серпня 2025 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников