Справа № 161/7589/25
Провадження № 2/161/3084/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.,

при секретарі Коржик Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

21.04.2025 року позивач ТзОВ «ФК «Ейс» через свого представника звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що 27.03.2024 року між ТзОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 135391 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого ОСОБА_1 надано грошові кошти в сумі 30589 грн., строком на 365 днів з 27.03.2024 року по 27.03.2025 року, в наступному порядку: 25995,19 грн. для погашення заборгованості Позичальника за договором про споживчий кредит № 124506 від 07.12.2023 року укладеним з Кредитодавцем; у розмірі 5,46 грн. на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті та у розмірі 4588,35, шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини. ТзОВ «ФК «Кредіплюс» виконало свою частину умов кредитного договору у повному обсязі. 10.10.2024 року між ТзОВ «ФК «Кредіплюс» та ТзОВ «ФК «Ейс» було укладено Договір факторингу № 10102024, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 135391 від 27.03.2024 року. Вказує, що відповідач не виконує своїх зобов`язань за вказаним правочином, у зв`язку з чим у нього існує заборгованість в загальному розмірі 23100,67 грн., з яких: 22295,02 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 5,65 грн. сума заборгованості за відсотками, 800,00 грн. - комісія. Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Ейс» 23100,67 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

29.05.2025 року від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду надійшов відзив на вищевказану позовну заяву в якому зазначено, що відповідачка не заперечує, що 27.03.2024 року між нею та ТзОВ «ФК «Кредіплюс» був укладений Кредитний договір № 135391. Вказує, що нею були здійснені оплати в рахунок погашення заборгованості, остання з яких відбулась 10.10.2024 року, після чого оператор повідомив їй, щоб вона більше не платила і чекала повідомлення з реквізитами іншого кредитора. Однак, після укладання Договору факторингу та передачі її кредиту позивачу, її не було належним чином повідомлено про відступлення прав вимоги за Договором новому кредитору, у зв`язку з чим позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення. Також, відповідачка заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу у повному обсязі, оскільки заявлена сума в розмірі 7000 грн. є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позову та стягненні судових витрат повністю (а.с.77-78).

В судове засідання представник позивача не з`явився, у вищевказаному позові просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, у відзиві на позовну заяву просила розгляд справи здійснювати без її участі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 27.03.2024 року між ТзОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачкою було укладено Кредитний договір № 135391, за умовами якого ОСОБА_1 надано грошові кошти в сумі 30589 грн., строком на 365 днів з 27.03.2024 року по 27.03.2025 року, в наступному порядку: 25995,19 грн. для погашення заборгованості Позичальника за договором про споживчий кредит № 124506 від 07.12.2023 року укладеним з Кредитодавцем; у розмірі 5,46 грн. на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті та у розмірі 4588,35, шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини. (а.с.9-20).

Пунктом 2.3 Кредитного Договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0,10 % річних. Тип процентної ставки фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з наступного дня за днем отримання кредиту Позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6 цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний (а.с. 10).

Факт належності ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_1 , на який здійснювався грошовий переказ за кредитним договором, а також зарахування кредитних коштів підтверджується інформаційним листом АТ КБ «Приватбанк» та випискою по особовому рахунку відповідачки, які були надані на виконання ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2025 року (а.с. 103-104).

ТзОВ «ФК «Кредіплюс» виконало свою частину умов кредитного договору у повному обсязі.

10.10.2024 року між ТзОВ «ФК «Кредіплюс» та ТзОВ «ФК «Ейс» було укладено Договір факторингу № 10102024, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 135391 від 27.03.2024 року.

За наведених обставин, ТзОВ «ФК «Ейс» є новим кредитором у правовідносинах, які виникли на підставі Кредитного договору № 135391, укладеного 27.03.2024 року між ТзОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 .

Щодо доводів відповідачки про те, що вона не була належним чином повідомлена про відступлення прав вимог за Кредитним договором № 315391 позивачу, а відтак позовні вимоги є безпідставними, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено: "Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом."

Відповідно п.5.1.6. Договору факторингу № 10102024, Клієнт зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги Фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про Фактора, у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства (а.с. зворот 37).

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «... боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору.... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Відтак, враховуючи вищенаведене, відповідачка, яка не отримала повідомлення про відступлення права вимоги, не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в Кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.

На день винесення судом рішення, жодного доказу оплати відповідачем на рахунок первісного Кредитора заборгованості в повному обсязі чи її частини за вищевказаним Кредитним договором, суду не надано.

Таким чином, суд не бере до уваги доводи відповідачки, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими, та такими, що не спростовують факт невиконання нею своїх зобов`язань за Кредитним Договором.

За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідачка, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернула.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, відповідачка не виконувала своїх зобов`язань за Кредитним договором № 135391 від 27.03.2024 року, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка за період з 27.03.2024 року по 05.03.2025 року становила 23100,67 грн., з яких: 22295,02 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 5,65 грн. сума заборгованості за відсотками, 800,00 грн. комісія (а.с. 34,47).

У суду відсутні будь-які правові підстави ставити під сумнів наданий позивачем розрахунок заборгованості; стороною відповідача в ході розгляду справи такий розрахунок в жодній мірі не спростований; клопотання про проведення судової економічної експертизи на його (розрахунку) спростування ОСОБА_1 в ході розгляду справи заявлено не було.

Однак, суд вважає за необхідне відмовити в частині заявлених вимог про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за комісією в розмірі 800 грн., виходячи з наступного.

Судом вище встановлено, що між ТзОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачкою було укладено Кредитний договір № 135391, який за своєю суттю є договором про споживчий кредит (а.с. 9-20).

Згідно з ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.

Вирішуючи даний спір, суд звертає увагу, що зі змісту кредитного договору № 135391 від 27.03.2024 року вбачається, що відповідачка погодила, що комісія за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 200,00 грн. (а.с.10).

Таким чином, вказані умови договору передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно.

З урахуванням положень ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку, що умови кредитного договору № 135391 від 27.03.2024 року про встановлення комісії є нікчемними, а тому вимоги банку про стягнення з відповідачки заборгованості з комісії 800,00 грн., є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що заявлені ТзОВ «ФК «Ейс» позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано: Договір про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025 року, укладений між ТОВ «ФК «Ейс» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери»; Додаткову угоду № 17 до Договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025 року; акт прийому-передачі наданих послуг від 04.02.2025 року. З огляду на дані докази розмір витрат на правничу допомогу в даному провадженні склав 7000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що представником позивача в цілому завищені години, які об`єктивно необхідні для надання консультації та обговорення умов співпраці із клієнтом. У свою чергу, такі послуги як складення відповіді на відзив чи будь-які інші клопотання у даному судовому провадженні представником позивача не подавалися, як і не здійснювалася участь в судових засіданнях.

Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.

Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

Відтак, суд вважає, що обґрунтованим та співмірним в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, судом було частково задоволено позовні вимоги ТзОВ «ФК «Ейс» на загальну суму 22300,67 грн., що, з огляду на ціну позову (23100,67 грн.), становить 96,53 % від заявлених позовних вимог.

Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 2338,34 грн. судового збору (96,53 % від 2422,40 грн.); та витрати на правничу допомогу в розмірі 3500 грн.

На підставі ст.ст. 509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 247, 259, 263-268, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» за Кредитним договором № 135391 від 27.03.2024 року в загальному розмірі 22300 (двадцять дві тисячі триста) грн. 67 коп., з яких: 22295,02 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 5,65 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» судові витрати по справі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 2338 (дві тисячі триста тридцять вісім) грн. 34 коп. судового збору та 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. витрат на правничу допомогу.

В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», адреса місцезнаходження: м. Київ, Харківське Шосе, 19, офіс 2005, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 28 липня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська