СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-др/759/89/25
21 липня 2025 року м.Київ
Святошинський районний суд міста Києва
під головуванням судді Сенько М. Ф.,
за участю секретаря судового засідання Пушкарського О.А.,
розглянувши заяву представниці позивача про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, ОСОБА_4 , про витребування майна, визнання недійсним іпотечного договору, скасування державної реєстрації іпотеки та обтяження,
Представниця позивача також клопотала перед судом про поновлення строку на надання доказів, що підтверджують розмір судових витрат.
Заперечень чи клопотань про зменшення витрат на професійну правничу допомогу від сторін до суду не надходило.
У судове засідання сторони не з`явились, представниця позивача подала заяву про вирішення питання без її участі, причини неявки відповідачів суду невідомі.
З огляду на частини третю та четверту статті 270 ЦПК України, суд не вбачає перешкод для розгляду цієї заяви.
Суд, вивчивши доводи клопотання та матеріали вищезазначеної справи, вважає за потрібне ухвалити додаткове рішення у цій справі, з огляду на нижчевикладене.
Відповідно до вимог частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати .
У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (у редакції 2004 року); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин другої та третьої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, зокрема підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною третьою статті 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, зокрема чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, зокрема впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 80 000,00 грн представницею позивача надано: договір № 33/23 про надання правничої допомоги від 07 липня 2023 року, акт про надання правничої допомоги від 15 квітня 2025 року до договору № 33/23 про надання правничої допомоги від 07 липня 2023 року.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Таким чином матеріалами справи підтверджено, що представницею позивача були надані належні та допустимі докази на підтвердження заявленого розміру витрат, пов`язаних з правничою допомогою, співмірності обсягу послуг, наданих адвокатом.
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 141 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п' ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).
ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У матеріалах справи містяться належні докази обсягу виконаної представницею позивача роботи (наданих послуг), зокрема, представницею складено та подано до суду першої інстанції позовну заяву про витребування з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 будинку та земельних ділянок, а також визнання недійсним іпотечного договору, укладеного 10 лютого 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шаповаленком А. І., зареєстровано у реєстрі за № 455, скасування державної реєстрації іпотеки та обтяження; складено та подано до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову; забезпечено зібрання відповідних доказів, якими було обґрунтовано обставини, на яких ґрунтувалися позовні вимоги, - складено та подано до суду першої інстанції заяву про забезпечення доказів, яка була задоволена, що мало наслідком отримання відповідних доказів; складено, надіслано та забезпечено отримання відповідей на адвокатські запити щодо отримання інформації та документів, якими було обґрунтовано обставини, на яких ґрунтувалися позовні вимоги; підготовлене звернення щодо проведення почеркознавчого дослідження, складено та подано до суду першої інстанції інші заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань (заяви, клопотання, заперечення тощо). Також представниця позивача з`являлася за викликом суду та приймала участь в судових засіданнях, зокрема в апеляційному суді під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.
Відповідачем не подано до суду жодних заперечень щодо поданих заяв про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу та їх заявленого розміру.
Отже, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 8 статті 141 цього Кодексу).
Рішення у справі № 759/14134/23 ухвалено судом першої інстанції без участі позивача та його представниці 01 квітня 2025 року.

Копію рішення від 01.04.2025 у справі № 759/14134/23 представниця позивача отримала 14 квітня 2025 року, тобто вже після спливу п`ятиденного строку на надання доказів, що підтверджують розмір судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи № 759/14134/23 судом першої інстанції, а заява про ухвалення додаткового рішення з доказами, що підтверджують розмір судових витрат, подана протягом п`яти днів з моменту, коли сторона позивача дізналася про ухвалення рішення, суд дійшов висновку, що причини пропуску п`ятиденного строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення та надання доказів на підтвердження розміру судових витрат є поважними, а строк підлягає поновленню.

З огляду на викладене суд вважає за можливе задовольнити вимоги про стягнення витрат з оплати правничої допомоги повністю.

Керуючись статтями 133, 134, 137, 141, 260, 270 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву представниці позивача - адвокатки Музичко Руслани Василівни про розподіл судових витрат задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на надання доказів, що підтверджують розмір судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи № 759/14134/23 судом першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частинах на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у зв`язку із розглядом справи № 759/14134/23 судом першої інстанції в розмірі 80 000,00 грн (Вісімдесят тисяч гривень 00 копійок) - витрати на професійну правничу допомогу, зокрема, по 40 000,00 грн (Сорок тисяч гривень 00 копійок) з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частинах на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у зв`язку з переглядом судом апеляційної інстанції ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 09 серпня 2023 року про забезпечення позову за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Тищенка Андрія Петровича в розмірі 12 000,00 грн (Дванадцять тисяч гривень 00 копійок) - витрати на професійну правничу допомогу, зокрема, по 6 000,00 грн (Шість тисяч гривень 00 копійок) з кожного.

На додаткове рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Головуючий Сенько М.Ф.