Справа № 510/768/23
Провадження № 2/510/400/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

19 червня 2025 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Бошков І.Д.,

за участю секретаря Березенко С.П.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі будучи належним чином сповіщені в порядку ст.128 ЦПК України, у судові засідання, які призначалися не з`явились, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи, інших заяв не надали.

Представник позивача у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила про розгляд справи без її участі та участі позивача, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

У зв`язку із цими обставинами та керуючись ч.1ст.280 ЦПК України, суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Ухвалою суду від 15.10.2024 р. було відкрите провадження по справі та призначене підготовче судове засідання 05.12.2024 р. о 10 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 15.10.2024 р. було задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 26.03.2025 р. закрито підготовче провадження у справі та призначена справа до судового розгляду по суті.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що представник позивача звернулась до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що 03.07.2020 р. позивач та відповідач ОСОБА_2 уклали договір позики № 03/07/20-1, за умовами якого позивач (Позикодавець) передав, а відповідач ОСОБА_2 (Позичальник) отримав в борг грошові кошти в сумі 23 600 доларів США. Відповідач зобов`язався у термін до 03.10.2020 року повернути позивачу зазначену грошову суму. Факт отримання Відповідачем грошових коштів також підтверджується власноруч написаною розпискою ОСОБА_2 від 03.07.2020 року.

В той же день, 03.07.2020 року з метою забезпечення повного виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором позики № 03/07/20-1 сторони уклали Договір застави транспортного засобу (далі Договір застави). Відповідно до п.5 п.6 Договору застави, предметом застави є належний ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 виданого 02.07.2020 року ТЦС 5152 автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель V-Klasse, рік випуску 2018, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , р/н НОМЕР_3 (далі Предмет застави).

Відповідно до п. 4 Договору застави, за рахунок заставленого майна (Предмету застави). Заставодержатель (позивач) має право задовольнити свої вимоги та відшкодувати витрати в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, в тому числі: вимоги за основним зобов`язанням, включаючи нараховані за договором позики проценти, неустойку (штраф, пеню), основної суми боргу та будь-яких збільшень до цієї суми, інших платежів на користь Заставодержателя, передбачених Договором позики.

В той же день, 03.07.2020 року відомості про обтяження (заставу) були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується відповідним витягом.

Свої зобов`язання за договором Позики відповідач не виконав, що підтверджується рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 28.03.2022 року по справі № 510/1912/21, яким було стягнено з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики № 03/07/20-1 від 03.07.2020 р. (станом на 05.10.2021 року) в розмірі 2 923 681 грн. 19 коп. Дане судове рішення набрало законної сили.

Проте при підготовці матеріалів для звернення стягнення на Предмет застави, позивачу стало відомо, що державна реєстрація обтяження в ДРОРМ була скасована 09.07.2020 року нотаріусом першої Дніпровської державної нотаріальної контори Кравцовою Анастасією Ігорівною.

Позивач дозволу на зняття обтяження не надавав, для зняття обтяження до нотаріуса Кравцової не звертався, а також не уповноважував жодних третіх осіб на вчинення таких дій від свого імені. У зв`язку з цим, позивач звернувся до органів Національної поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 388 КК України (незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, заставленого майна або майна, яке описано чи підлягає конфіскації).

На підставі заяви ОСОБА_1 31.10.2020 року до ЄРДР внесено відповідні відомості та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0003174. Розслідування вказаного провадження триває.

В ході здійснення досудового розслідування з листа Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області стало відомо, що в день незаконного зняття обтяження (09.07.2020 р.) була здійснена купівля-продаж Предмета застави, якою відповідач ОСОБА_2 продав Предмет застави відповідачу ОСОБА_3 .

Договір купівлі-продажу № 5141/2020/2088422 транспортного засобу було зареєстровано 09.07.2020 року, а на підставі цього договору Предмет застави був зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 і Предмету застави був присвоєно новий державний номер НОМЕР_4 , а відповідачу ОСОБА_3 видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 .

Проте, відповідач ОСОБА_2 на момент продажу Предмета застави був обізнаний про те, що застава не припинена і залишається чинною, а незаконне скасування реєстрації обтяження в ДРОРМ не припиняє дію застави. Той факт, що запис про обтяження Предмету застави був скасований незаконно, підтверджується листом № 2315/01-16 від 17.12.2020 року завідувача Першої Дніпровської державної нотаріальної контори, яким повідомляється, що до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори, зокрема до державного нотаріуса Кравцової А.І., ніхто не звертався, зазначена реєстраційна дія особисто ОСОБА_4 не вчинялася.

А у зв`язку з виявленням факту безпідставного вилучення обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна нотаріусом першої Дніпровської державної нотаріальної контори Кравцовою А.І. була подано відповідну заяву до управління протидії кіберзлочинності УПК в Дніпропетровській області ДКП НП України, а за результатами розгляду заяви було відкрито кримінальне провадження.

Відтак, оспорюваний правочин, а саме: Договір купівлі-продажу № 5141/2020/2088422 транспортного засобу від 09.07.2020 року було вчинено без дозволу заставодержателя, хоча законом та Договором застави забороняється вчинення таких дій за відсутності згоди заставодержателя.

У зв`язку із вищевикладеними обставинами позивач, вважає, що оспорюваний договір порушує його права як Заставодержателя, зокрема порушує його право на звернення стягнення на предмет застави, тож є всі підстави для визнання оспорюваного договору недійсним.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Слід зазначити, що п. 1.2. оспорюваного Договору купівлі-продажу № 5141/2020/2088422 визначено, що продавець - відповідач ОСОБА_2 гарантує, що майно, яке є предметом продажу за даним договором належить йому на праві власності, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не являється предметом пору у суді. Водночас, п. 32 Договору застави визначено, що застава припиняється: - з припиненням договору позики; - в разі загибелі предмета застави; - в разі набуття Заставодержателем (позивачем) права власності на предмет застави; - в разі примусового продажу предмету застави; - при закінченні термін дії права, що складає предмет застави; - в інших випадках, установлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України, заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Норма аналогічного змісту міститься ст. 17 Закону України «Про заставу».

Відтак, приписи ст. 17 Закону України «Про заставу» та ч.2 ст.586 ЦК України прямо пов`язують виникнення у заставодавця права на відчуження предмета застави, його передачу в користування іншій особі та розпорядження іншим чином з отриманням на це згоди заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п.1.8 Договору Застави, Заставодавець (відповідач ОСОБА_2 ) несе відповідальність в тому числі за те, що Предмет застави залишається у володінні та користуванні Заставодавця. П.2.1.3 Договору Застави, визначено, що Заставодавець зобов`язаний без письмової згоди Заставодержателя не здійснювати дій, пов`язаних із зняттям з обліку, зміною права власності на Предмет застави, його обтяження будь-якими зобов`язаннями, в тому числі: передача в користування, оренду (найм), спільну діяльність, тощо.

Таким чином, як законом, так і за умовами відповідного договору застави передбачено необхідність отримання згоди заставодержателя на відчуження заставленим майном, відтак її відсутність свідчить про відсутність у заставодавця необхідного обсягу повноважень та недотримання сторонами умов чинності правочину, встановлених ст. 203 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Оскільки внаслідок укладення спірного договору майно, яке перебувало в заставі і обтяження якого, на час відчуження було зареєстровано відповідно до закону, неодноразово відчужено без згоди заставодержателя є всі підстави стверджувати, що оспорювані правочини продажу предмету застави порушують права Позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні.

Відтак, оскільки закон прямо покладає на заставодавця обов`язок отримати згоду заставодержателя на відчуження обтяженого майна; цей обов`язок презюмується і йому кореспондує право заставодержателя на захист шляхом визнання правочину недійсним у разі відчуження майна без його згоди.

Аналогічна позиція викладена в постанові ОП КГС ВС від 21 травня 2021 року по справі № 910/3425/20.

Виходячи із вищенаведеного, сама по собі обставина відсутності згоди позивача (заставодержателя) на вчинення правочину з відчуження заставленого майна є достатньою підставою для задоволення позову, тому є правові підстави визнати договір купівлі - продажу рухомого майна недійсним та скасувати реєстрацію права власності на рухоме майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 280, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 203,215, 572, 586 ЦК України 2003р., суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності - задовольнити.

Визнати недійсним Договір від 09.07.2020 року купівлі-продажу № 5141/2020/2088422 транспортного засобу, а саме: автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель V-Klasse, рік випуску 2018, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель V-Klasse, рік випуску 2018, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_4 (попередній номер НОМЕР_3 ).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду, а також в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя І.Д. Бошков