Справа № 584/78/25
Провадження № 2/584/265/25
РІШЕННЯ

Іменем України

01.08.2025 Путивльський районний суд Сумської області

у складі: головуючого - судді Токарєв С.М.

за участі: секретаря Зікрати Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Путивль в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сефі-Агро-Інвест» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі,

встановив:

22 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Сефі-Агро-Інвест», в якому просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення загальною площею 1,0049 га, кадастровий номер :01:003:0142 за 2022 2024 роки в сумі 2469 грн, інфляційні втрати в сумі 140,44 грн та 3% річних в сумі 51,54 грн. Крім того, позивач просила розірвати договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 1,0049 га, кадастровий номер :01:003:0142, укладений 1 жовтня 2018 року між нею та відповідачем, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки у порівнянні з 2018 роком та з 2025 роком значно збільшилась, а відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку зі сплати орендної плати.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначив про те, що відповідно до п.4.3 договору оренди землі від 1 жовтня 2018 року зазначено, що орендодавець зобов`язується у строк до 10 числа останнього у звітному році місяця повідомити орендарю реквізити діючого банківського рахунку для здійснення безготівкового переказу орендної плати. Отже, через відсутність у відповідача банківських реквізитів позивача для сплати орендної плати, відповідач не зміг виконати взяті на себе зобов`язання. Крім того, відповідач не заперечує проти сплати орендних платежів за 2022- 2024 роки, але після надання позивачем банківських реквізитів (а.с. 36).

Представник позивача подала відповідь на відзив на позов, в якому зазначила про те, що у прийнятті відзиву необхідно відмовити, так як він поданий з порушенням строку для його подання та не містить документів, підтверджуючих повноваження представника відповідача (а.с. 38-40).

1 травня 2025 року представник позивача подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, а саме - просила стягнути з ТОВ «Сефі-Агро-Інвест» на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати недоплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення загальною площею 1,0049 га, кадастровий номер :01:003:0142 за 2022,2023, 2024 роки в сумі 300 грн. 17 коп., з утриманням із вказаної суми недоплачених податків та зборів, а також інфляційні витрати в сумі 140 грн. 44 коп. та 3% річних в сумі 51 грн. 54 коп. та розірвати договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 1,0049 га, кадастровий номер :01:003:0142, укладений 1 жовтня 2018 року між нею та відповідачем (а.с.69-70).

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав письмову заяву про підтримання позову, справу просив розглядати у його відсутність та відсутність позивача (а.с.84, 88).

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 87).

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 1 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Сефі-Агро-Інвест» було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передала ТОВ «Сефі-Агро-Інвест» в оренду земельну ділянку площею 1,0049 га, кадастровий номер :01:003:0142, строком на 10 років (а.с.11-13).

Відповідно до платіжних інструкцій, наданих представником відповідача ТОВ «Сефі-Агро-Інвест», на рахунок позивача були сплачені кошти з орендної плати (а.с.56-63).

Згідно з листом ГУ ДПС у Сумській області ДПС України від 20 березня 2025 року №1841/5/18-28-04-04-05 зазначено, що ТОВ «Сефі-Агро-Інвест» при поданні звітів з податку на прибуток за 2022-2024 року останнім були подані декларації по податку на прибуток підприємства за користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:003:0142 (а.с.65).

Загальні положення про договір, його поняття та умови, порядок укладення, зміни і розірвання, врегульовані Розділом ІІІ Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Спеціальним законом до спірних правовідносин є Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У ст. 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається зі змісту п.2.5. договору оренди землі від 01.10.2018, укладеного між сторонами, сторони дійшли згоди про те, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0142 становить 8910,33 грн.

При цьому, у заяві про зменшення позовних вимог від 01.05.2025, представник позивача зазначає, що відповідно до п.2.5. договору оренди землі нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0142 становить 8910,33 грн. Відповідно до інформації з ДЗК про право власності на речові права на земельну ділянку площею 1,0049 га, кадастровий номер :01:003:0142, нормативна грошова ділянка вказаної земельної ділянки станом на 17.01.2025 становить 10286,61 грн. Таким чином, нормативна грошова оцінка вказаної ділянки у порівнянні з 2018 роком значно збільшилась, і станом на 21.01.2025 8 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки становить 823 грн. Тому орендна плата за користування земельною ділянкою загальною площею 1,0049 га, кадастровий номер :01:003:0142 є недоплаченою, а саме в сумі 330,17 грн. Крім того, підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 140,44 грн. та 3% річних в сумі 51,54 гр., а також судові витрати по справі.

Суд приходить до висновку, що вказані вимоги є необгрунтованими, зважаючи на наступне.

Згідно п. 4.1. договору оренди від 01.10.2018 передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, у гривнях у розмірі 713 грн. на рік, що становить 8 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, шляхом безготівкового переказу на рахунок орендодавця.

Згідно п. 4.2. цього ж договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється без урахування індексації відповідно до чинного законодавства.

Згідно п. 4.4. цього ж договору розмір орендної плати переглядається за вимогою однієї із сторін договору у разі: 1) зміни умов господарювання, передбачених договором; 2) зміни граничних розмірів орендної плати, визначених Податковим кодексом України, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; 3) погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; 4) в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, у п. 2.5. договору оренди від 01.10.2018 сторонами було узгоджено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка передається в оренду, становить 8910,33 грн. Оскільки в подальшому жодних змін до вказаного пункту договору сторонами не вносилось, тому відсутні підстави для визначення розміру орендної плати виходячи з іншої суми нормативної грошової оцінки вказаної земельної ділянки, аніж та, що визначена у п. 2.5. вказаного договору, тобто 8910,33 грн.

Що стосується вимоги щодо розірвання договору оренди від 01.10.2018, то суд дійшов наступного висновку.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Водночас у пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, згідно зі статтями 13, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

В матеріалах справи наявні докази того, що відповідач не виконував обов`язку зі сплати орендної плати за договором оренди землі від 1 жовтня 2018 року, а саме не сплачував орендну плату позивачеві у 2022-2024 роках.

При цьому, у поданому відзиві представник відповідача зазначав, що ТОВ «Сефі-Агро-Інвест» не могло виконати взяті на себе за договором оренди від 01.10.2018 зобов`язання зі сплати орендної плати позивачеві ОСОБА_1 , оскільки остання всупереч вимогам п. 4.3. договору не виконала свого обов`язку щодо повідомлення орендарю реквізитів діючого банківського рахунку для здійснення безготівкового переказу орендної плати (а.с.36). Відповідач не заперечував щодо сплати позивачеві орендних платежів за 2022-2024 роки після повідомлення позивачем її банківських реквізитів.

Як вбачається із матеріалів справи, після отримання відповідачем банківських реквізитів позивача ТОВ «Сефі-Агро-Інвест» було у повному обсязі виконано взяті на себе за договором оренди від 01.10.2018 зобов`язання зі сплати орендної плати позивачеві ОСОБА_1 , що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних документів (а.с.52-63).

Відповідно до п. 4.1. договору оренди від 01.10.2018 сторонами договору було досягнуто домовленості про те, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, у гривнях, в розмірі 713 грн. на рік, що становить 8 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, шляхом безготівкового переказу на рахунок орендодавця.

Згідно п. 4.3. цього ж договору орендна плата вноситься у такі строки: до 20 числа останнього у звітному році місяця. При цьому, орендодавець зобов`язується у строк до 10 числа останнього у звітному році місяця повідомляти орендарю реквізити свого банківського рахунку для здійснення безготівкового переказу орендної плати.

При цьому, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували виконання нею обов`язку, визначеного п. 4.3 договору оренди від 01.10.2018 щодо повідомлення орендареві реквізитів свого банківського рахунку для здійснення безготівкового переказу орендної плати.

Таким чином, невиконання відповідачем свого зазначеного договірного зобов`язання щодо здійснення безготівкового переказу орендної плати позивачеві, було зумовлено неповідомленням позивачем свого банківського рахунку для здійснення безготівкового переказу орендної плати.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналізуючи спірні правовідносини на предмет наявності систематичної несплати орендної плати орендарем, слід врахувати, яким чином орендарем виконувалося зобов`язання за договором в частині виконання такої істотної умови, а саме слід встановити, чи слугувала винна поведінка орендаря причиною невиконання істотної вимоги договору оренди останнім.

Згідно з вимогами статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу в разі в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора.

Зазначена норма надає за певних умов право добросовісному боржнику виконати свій обов`язок іншим шляхом, ніж надання орендної плати особисто орендодавцю у випадку ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку .

Однак зазначені положення не свідчать про обов`язковість таких дій, а лише регламентують можливу поведінку орендаря та нотаріуса.

Винна поведінка, яка є підставою для припинення правовідносин, кореспондується з обов`язком та небажанням його виконувати на умовах, визначених договором.

Відсутність у договорі обов`язку перераховувати кошти на депозит нотаріуса і нездійснення орендарем таких дій, не може бути безумовною підставою для розірвання договору, а лише тягне за собою виплату цих сум.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 709/1089/17, а також у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 146/350/20, від 27 липня 2022 року у справі № 274/3707/20.

Таким чином, судом встановлено, що орендарем не сплачувалася орендна плата за спірним договором внаслідок ненадання орендодавцем реквізитів свого банківського рахунку для здійснення безготівкового переказу орендної плати.

Враховуючи ту обставину, що відбулося прострочення виконання відповідачем свого договірного зобов`язання у зв`язку з тим, що позивачем ОСОБА_1 не було надано відповідачеві ТОВ «Сефі-Агро-Інвест» реквізитів свого банківського рахунку для здійснення безготівкового переказу орендної плати, тому суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для розірвання оспорюваного договору оренди земельної ділянки і такий висновок суду повністю узгоджується з правовим висновком Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, викладеним у постанові від 07.12.2022 у справі № 388/1076/21, провадження № 61-8861св22.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сефі-Агро-Інвест» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М.Токарєв