Єдиний унікальний номер справи 183/3268/23
Провадження № 2/183/633/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2025 року м. Самар Дніпропетровської області

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю секретаря судового засідання Федорової Є. П.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про зобов`язання проведення реструктуризації,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого позивач посилається на те, що 18 вересня 2012 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №б/н, на підставі якого банк надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору, і надав ОСОБА_1 кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 22 лютого 2023 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 257,24 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 28 841,48 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 6 415,76 грн. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача.

08 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ КБ "ПРИВАТБАНК", який в подальшому уточнив. В обґрунтування уточненої зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 посилається на те, що 27 листопада 2023 року із повідомлення з додатку "Дія" йому стало відомо про наявність в провадженні суду цивільної справи, в якій АТ КБ "ПРИВАТБАНК" просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 вересня 2012 року. У той же час, 10 червня 2023 року Верховна Рада України прийняла Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей нарахування процентів за споживчими кредитами під час воєнного стану та удосконалення державного регулювання у сфері фінансових послуг", яким були внесені зміни до розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про споживче кредитування", відповідно до п. 71, якого у період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення чи скасування, грошові зобов`язання за укладеними до 24 лютого 2022 року з фінансовими установами (крім кредитних спілок) договорами про споживчий кредит підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу споживача.

Так, ОСОБА_1 посилається на те, що 12 серпня 2023 року він звернувся на офіційну електронну адресу до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" із заявою про реструктуризацію його зобов`язань за укладеним кредитним договором в загальному розмірі 26 631,41 грн., однак відповіді на таку заяву не надходило, представники АТ КБ "ПРИВАТБАНК" йому повідомляли в усній формі про те, що в реструктуризації заборгованості йому відмовлено. У зв`язку із чим, він повторно, а саме 03 січня 2024 року звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" із такою заявою та тільки 19 січня 2024 року у додаток "Приват24" йому надійшла відповідь про відмову в реструктуризації із посиланням на п. 38 ст. 7 Закону України "Про банки і банківську діяльність". ОСОБА_1 вважає таку відмову неправомірною та такою, що суперечить вимогам Закону України "Про споживче кредитування".

Додатково, ОСОБА_1 посилається на те, що остання транзакція з його кредитного рахунка відбулась 30 січня 2022 року, всі інші вимоги до нього складаються з того, що банк самостійно списував кошти на погашення відсотків, чим штучно збільшував розмір заборгованості за тілом кредиту, хоча він такі умови не погоджував із АТ КБ "ПРИВАТБАНК", як і не погоджував умови щодо відсотків за користування кредитними коштами, а докази нібито узгодженого розміру відсотків за користування кредитом не є належними та допустимими, оскільки останні вчинені односторонньо банком без узгодження зі споживачем кредитної послуги.

У зв`язку із чим, ОСОБА_1 просив суд залишити без задоволення позовні вимоги АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, визнати відмову АТ КБ "ПРИВАТБАНК" у проведенні реструктуризації та бездіяльність АТ КБ "ПРИВАТБАНК" неправомірними та зобов`язати АТ КБ "ПРИВАТБАНК" провести реструктуризацію його зобов`язань за кредитним договором № б/н від 18 вересня 2012 року в загальному розмірі 26 631,41 грн. відповідно до п. 71 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" і вирішити питання стосовно судових витрат.

30 липня 2024 року та 02 квітня 2025 року на адресу суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 щодо поданої зустрічної позовної заяви, в яких останній, посилаючись на обрання належного способу захисту свого порушеного права, а також не конкретизацію відмови АТ КБ "ПРИВАТБАНК" у проведенні реструктуризації та виконанні ним умов Закону України "Про споживче кредитування" просив у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі, вирішивши питання щодо судових витрат.

Ухвалою судді від 24 березня 2023 року первісну позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

14 квітня 2023 року позивач АТ КБ "ПРИВАТБАНК" усунув недоліки первісної позовної заяви, подавши суду всі належним чином засвідчені копії письмових доказів для направлення відповідачеві та для долучення до матеріалів справи.

21 листопада 2023 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

Ухвалою судді від 22 листопада 2023 року постановлено про прийняття первісної позовної заяви до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою було відмовлено представникові позивача у задоволенні його клопотання про огляд вебсайту та установлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень.

Ухвалою суду від 15 грудня 2023 року було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом про проведення розгляду цієї справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 20 грудня 2023 року було відмовлено відповідачеві за первісним позовом у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду цієї справи до закінчення воєнного стану в Україні.

08 січня 2024 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до АТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Ухвалою судді від 19 січня 2024 року зустрічну позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачеві строку для усунення її недоліків.

25 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся на адресу суду із зустрічною позовною заявою в новій редакції.

Ухвалою судді від 29 березня 2024 року уточнену зустрічну позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

26 квітня 2024 року ОСОБА_1 усунув недоліки зустрічної позовної заяви, надавши суду докази сплати судового збору в повному обсязі та звернувшись на адресу суду із зустрічною позовною заявою в новій редакції.

Ухвалою суду від 06 травня 2024 року постановлено про прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про зобов`язання проведення реструктуризації до спільного розгляду з первісним позовом АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, об`єднавши їх в одне провадження. Постановлено про розгляд цієї цивільної справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання у справі. Цією ж ухвалою сторонам було встановлено строки для подання відзиву на зустрічну позовну заяву, відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву, а також заперечень.

Ухвалою суду від 02 серпня 2024 року постановлено про повернення без розгляду клопотання представника позивача за первісним позовом щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

02 квітня 2025 року на адресу суду надійшов відзив АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на зустрічну позовну заяву. У той же час, суд не знаходить підстав для поновлення строку для подання відзиву, а тому останній не береться судом до уваги.

Ухвалою суду від 03 червня 2025 року постановлено про закриття підготовчого провадження у справі, останню призначено до судового розгляду по суті.

Представник АТ КБ "ПРИВАТБАНК" у судове засідання не з`явився, просив про розгляд справи у його відсутність.

ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві, водночас останню просив задовольнити в повному обсязі внаслідок недотримання АТ КБ "ПРИВАТБАНК" вимог п. 71 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування".

Суд, вислухавши вступне слово та пояснення ОСОБА_1 , дослідивши зібрані письмові докази, дійшов такого.

Судом установлено, що 18 вересня 2012 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (правонаступником якого за установчими документами є АТ КБ "ПРИВАТБАНК") та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКу, зазначені обставини визнаються сторонами.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКу.

Згідно з розрахунком, поданим АТ КБ"ПРИВАТБАНК",заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 22 лютого 2023 року становить35 257,24 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 28 841,48 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 6 415,76 грн.

Судом установлено, що 03 січня 2024 року ОСОБА_1 звертався до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" із заявою про проведення реструктуризації від 02 січня 2024 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, квитанцією АТ "Укрпошта" з відправленням № 409 та повідомленням із застосунку "Приват24" споживача, наданими суду в засвідчених ОСОБА_1 копіях. Така заява була отримана банком 08 січня 2024 року, що підтверджується інформаційною довідкою з офіційного вебсайту АТ "Укрпошта", водночас суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів направлення заяви від 12 серпня 2023 року, як і не містять доказів отримання її банком.

Відповідно до тексту заяви від 02 січня 2024 року ОСОБА_1 , посилаючись на положення п.71 розділу ІV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", просив про реструктуризацію його зобов`язань за кредитним договором. До цієї заяви було додано копію договору оренди житлового приміщення від 01 липня 2023 року, а також копію довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 за формою ОК-7.

19 січня 2024 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на заяву ОСОБА_1 про реструктуризацію кредитної заборгованості згідно з вимогами п.71 розділу ІV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" надав відповідь за № 20.1.0.0.0/7-240109/32396, якою відмовив у задоволенні запиту ОСОБА_1 щодо реструктуризації заборгованості, обґрунтувавши відмову тим, що задоволення такої заяви призведе до зміни умов надання послуги та надання необґрунтованої переваги у наданні послуги саме такому споживачеві.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит. Реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.

02 липня 2023 року набув чинності Закон України від 10 червня 2023 року № 3156-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей нарахування процентів за споживчими кредитами під час воєнного стану та удосконалення державного регулювання у сфері фінансових послуг», яким Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 7-1.

Відповідно до підпунктів 1-5 пункту 7-1 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування"у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом 30 днів після його припинення чи скасування грошові зобов`язання за укладеними до 24 лютого 2022 року з фінансовими установами (крім кредитних спілок) договорами про споживчий кредит підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу споживача або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у такому порядку та з дотриманням таких умов:

1) договір про споживчий кредит не забезпечено заставою (іпотекою);

2) відсутнє судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення із споживача заборгованості за договором про такий споживчий кредит або відповідне виконавче провадження;

3) місцем постійного проживання або покинутим місцем постійного проживання споживача (зокрема, якщо споживач є особою, яка взята на облік як внутрішньо переміщена особа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України) є територія України, на якій ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупована Російською Федерацією територія України, включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, що визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку;

4) споживач одночасно відповідає таким критеріям:

а) станом на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей нарахування процентів за споживчими кредитами під час воєнного стану та удосконалення державного регулювання у сфері фінансових послуг" та станом на дату подання заяви про реструктуризацію у споживача наявне невиконане грошове зобов`язання (прострочене грошове зобов`язання та/або грошове зобов`язання, строк сплати якого не настав) перед кредитором або новим кредитором (далі - кредитор), крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя у зв`язку з виконанням ним зобов`язань споживача;

б) станом на 23 лютого 2022 року у споживача відсутнє прострочене грошове зобов`язання, яке споживач згідно з договором про споживчий кредит зобов`язаний сплатити не пізніше 23 лютого 2022 року, або якщо споживачем внесено кошти на погашення заборгованості за договором про споживчий кредит у розмірі простроченої заборгованості, що існувала станом на 23 лютого 2022 року, чи таку прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;

5) додатково до критеріїв, зазначених у підпункті 4 цього пункту, споживач на дату подання заяви про реструктуризацію відповідає хоча б одному з таких критеріїв:

а) державна та соціальна матеріальна допомога та/або пенсійне забезпечення, благодійна допомога, у тому числі виплачена (надана) міжнародними благодійними організаціями (їх філіями, представництвами), є єдиним джерелом доходу споживача та членів його сім`ї;

б) споживач є батьком чи матір`ю багатодітної сім`ї, які отримують субсидію на оплату житлово-комунальних послуг;

в) споживач або член його сім`ї є особою з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до пунктів 10-16 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а нарахований за три місяці до дати подання заяви про реструктуризацію середньомісячний сукупний дохід споживача та членів його сім`ї не перевищує двох мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня року, в якому подано заяву про реструктуризацію.

Відповідно до підпункту 6 пункту 7-1 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" реструктуризація грошового зобов`язання за договором про споживчий кредит здійснюється за заявою про проведення реструктуризації, що подається кредитору у паперовій або електронній формі відповідно до вимог, визначених Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", споживачем або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається реєстрованим поштовим відправленням чи електронною поштою.

Згідно з п.п.7 пункту 7-1 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування"у заяві про реструктуризацію зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) споживача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); найменування кредитора (повне або скорочене); інформація про номер договору (за наявності), дату укладення договору, яким передбачене грошове зобов`язання, про реструктуризацію якого подається заява; інформація про зареєстроване та задеклароване місце проживання споживача; контактна інформація споживача та його представника (у разі подання заяви про реструктуризацію представником споживача) (номер телефону, адреса електронної пошти тощо); інформація про відповідність споживача критеріям, визначеним цим пунктом, які надають право на реструктуризацію грошового зобов`язання за договором про споживчий кредит.

За вимогами п.п.8 пункту 7-1 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" до заяви про реструктуризацію додаються такі документи:

довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для споживача, який покинув місце постійного проживання, розташоване на території України, на якій ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупованій Російською Федерацією території України);

документи, що підтверджують постійне місце проживання на території України, на якій ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупованій Російською Федерацією території України;

документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи споживача та членів його сім`ї - на вимогу кредитора);

посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, надане відповідно до пунктів 10-16 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (за наявності).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, судом установлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним повідомленням Центру надання адміністративних послуг Піщанської сільської ради, наданим у відповідь на запит суду.

Разом з тим, судом установлено, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною довідкою про фактичне проживання/не проживання особи № М-632-3-822 від 06 липня 2024 року, наданою суду в засвідченій ОСОБА_1 копії. Зазначене житлове приміщення ОСОБА_1 винаймає у ОСОБА_2 на підставі відповідного договору оренди житлового приміщення від 01 липня 2023 року, наданого суду в копії.

Слід зауважити, що перелік територій України, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28 лютого 2025 року.

Так, ані с. Новоселівка Самарівського району Дніпропетровської області, ані м. Запоріжжя відповідно до вищезазначеного наказу, не відносяться ані до територій України, на яких ведуться (велися) бойові дії, ані до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій, чим виключається наявність однієї з обов`язкових умов для обов`язкової реструктуризації заборгованості ОСОБА_1 первісним позивачем.

Таким чином заява ОСОБА_1 не підпадає під дію п. 71 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", як така, що підлягає обов`язковому задоволенню зі сторони фінансової установи в частині реструктуризації зобов`язань за кредитним договором.

Суд зауважує, що ОСОБА_1 не надано інших доказів, які передбачені п.п.8 пункту 7-1 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим останній, як споживач кредитної послуги, не відповідає вимогам п.п. 3 пункту 7-1 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", а тому у задоволенні зустрічної позовної заяви належить відмовити.

Водночас, суд критично ставиться до причин відмови АТ КБ "ПРИВАТБАНК" у проведенні реструктуризації ОСОБА_1 , оскільки посилання на те, що задоволення такої заяви призведе до зміни умов надання послуги та надасть необґрунтовану перевагу у наданні послуги, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, оскільки Закон України «Про споживче кредитування» визначає вичерпний перелік обставин, за яких кредитор має право відмовити у реструктуризації за договорами про споживчий кредит.

Однак, ураховуючи висновки суду, наведені вище, зазначені обставини самі по собі не є підставою для задоволення зустрічного позову.

Що стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, суд зауважує таке.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПРИВАТБАНК").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

АТ КБ "ПРИВАТБАНК", обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 18 вересня 2012 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКу, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКу, що надані суду на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, термін дії договору та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПРИВАТБАНКу, а також те, що вказані документи на момент отримання ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11березня 2015року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в період з часу виникнення спірних правовідносин (18 вересня 2012 року) до моменту звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості (17 березня 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови і Правила надання банківських послуг ПРИВАТБАНКу, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Суд зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

У постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14 Верховний суд України зазначив, що сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили, що позовна давність, установлена законом, збільшена за домовленістю сторін до п`яти років відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (стандарт).

У постанові Верховного суду України від 11 березня 2015року (провадження № 6-16цс15) посилання на відступлення від правової позиції, викладеної раніше у постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14), що було обов`язковим згідно з частиною першою статті 360-7 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття постанови) відсутнє.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року в справі "Брумареску проти Румунії", заява №28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29листопада 2016 року у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії", заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року в справі "Кантоні проти Франції", заява №17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року в справі "Вєренцов проти України", заява № 20372/11, §65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22листопада 1995 року в справі "S. W. проти Сполученого Королівства", заява № 20166/92, § 36).

Суд вважає, що Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт та з Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКу, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 вересня 2012 року, шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У цьому випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, яка відступила від висновку Верховного суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ "ПРИВАТБАНК" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Також, суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 вересня 2012 року у вигляді Анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд приходить до висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому з урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 18 вересня 2012 року, укладеного між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 , станом на 22 лютого 2023 року з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 28 841,48 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту (в тому числі простроченим), у задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги часткове задоволення первісного позову,з ОСОБА_3 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" також підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при подачі позовної заяви, пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 2 195,59 грн. (28 841,48х 2 684 : 35 257,24). Та у зв`язку із відмовою в задоволенні зустрічного позову, судові витрати належить покласти на ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 вересня 2012 року за тілом кредиту у сумі 28 841 (двадцять вісім тисяч вісімсот сорок одна) грн. 48 коп., а також судовий збір у розмірі 2 195,59 грн., а всього на суму 31 037 (тридцять одна тисяча тридцять сім) грн. 07 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про зобов`язання проведення реструктуризації відмовити.

Судові витрати за зустрічним позовом віднести на рахунок ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

- позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", , місцезнаходження юридичної особи за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д;

- відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду складено і підписано 01 серпня 2025 року.

Суддя Г.Є. Майна