печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Ільєва Т.Г.

при секретарі судових засідань - Романенко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 Печерський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернувся до суду з поданнням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином.

Разом з цим, неявка державного виконавця не перешкоджає розгляду подання, що передбачено ст. 441 ЦПК України.

Окрім цього, представником ОСОБА_1 були подані письмові заперечення, в яких остання заперечувала щодо задоволення подання, оскільки жодним чином не ухиляється від виконання рішення суду та у виконавця відсутні будь-які докази його неналежного виконання рішення суду.

Також зазначила, що наразі перебувають у процесі оскарження постанови державного виконавця Печерського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про накладення на ОСОБА_1 штрафів за невиконання судового рішення в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Бабішева М.Л. подала заяву про розгляд даного питання без фіксування технічними засобами, заперечувала щодо задоволення подання.

Представник ОСОБА_3 подав пояснення, в яких підтримав вимоги подання.

Суд, вивчивши подання, дослідивши копії матеріалів виконавчого провадження, що містяться у матеріалах справи, та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Так, судовим розглядом встановлено, що у Печерському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження НОМЕР_2 за постановою Київського апеляційного суду від 09.11.2023 року, яку було змінено постановою Верховного Суду від 01 травня 2024 року, відповідно до якої в рамках забезпечення зустрічного позову було ухвалено: зобов`язати матір дитини ОСОБА_1 забезпечити щоденне спілкування сина ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_3 шляхом відеозв`язку (у разі неможливості - телефонного зв`язку), в тому числі, з використанням месенджерів (Telegram, Viber, WhatsApp) та/або програм Zoom, Skype, тривалістю у межах 1 години. За відсутності домовленості батьків про інше спілкування сина з батьком, таке спілкування має відбуватися у період часу з 19.00 год. до 20.00 год за київським часом». За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка згідно матеріалів виконавчого провадження є громадянином України.

10.06.2024 відкрито виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого документа.

Так, 10.06.2024 року у порядку встановленому частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржнику ОСОБА_1 направлено постанову про відкриття провадження № НОМЕР_3 з виконання: постанови Київського апеляційного суду від 09.11.2023 по справі №756/9059/20 про зобов`язати матір дитини ОСОБА_1 забезпечити щоденне спілкування сина ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_3 .

19.07.2024 року державний виконавець направив ОСОБА_1 вимогу, якою вимагав протягом трьох днів з моменту отримання вимоги надати номер телефону за допомогою якого здійснюється виконання рішення суду або планується його виконання, а також номер телефону за допомогою якого державному виконавця у разі виникнення необхідності можливо б було зв`язатися з боржником у будь який час.

ОСОБА_1 02.08.2024 року надіслала на електронну пошту Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) пояснення, однак вимогу державного виконавця не виконала та не надала номер телефону за допомогою якого здійснюється виконання рішення суду або планується його виконання, а також номер телефону за допомогою якого державному виконавця у разі виникнення необхідності можливо б було зв`язатися з боржником у будь який час.

Перевіркою виконання судового рішення шляхом приєднання до групи у месенджері Viber, встановлено, що протягом листопада 2024 - лютий 2025 року (03.11.24,04.11.24,05.11.24,08.11.24,10.11.24,13.11.24,14.11.24,17.11.24,19.11.24,2011.24,21.11.24,22.11.24,23.11.24,24.11.24,25.11.24,26.11.24,27.11.24,28.11.24,29.11.24,30.11.24,02.12.24,03.12.24,04.12.24, 05.12.24, 06.12.24, 08.12.24) у період часу з 19.00 год. до 20.00 год. за Київським часом спілкування сина ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_3 шляхом відеозв`язку (у разі неможливості - телефонного зв`язку), тривалістю у межах 1 години, яке судовим рішенням зобов`язана була забезпечити боржник ОСОБА_1 , невідбулось.

Причин невиконання судового рішення боржник не повідомила ні державному виконавцю, ні стягувачу.

В зв`язку з чим 09.12.2024 постановою державного виконавця на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення без поважних причин у розмірі 1700 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення негайно (щоденне спілкування) та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Перевіркою виконання судового рішення шляхом приєднання до групи у месенджері Viber, встановлено, що протягом грудня 2024 року (10.12.24, 11.12.24,12.12.24,13.12.24,14.12.24,15.12.24,16.12.24) у період часу з19.00 год. до 20.00 год. за Київським часом спілкування сина ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_3 шляхом відеозв`язку(у разі неможливості - телефонного зв`язку), тривалістю у межах 1 години, яке судовим рішенням зобов`язана була забезпечити боржник ОСОБА_1 , не відбулось.

Причин невиконання судового рішення боржник не повідомила ні державному виконавцю, ні стягувачу.

Станом на 16.12.2024 року судове рішення не виконане ОСОБА_1 без поважних причин.

В зв`язку з чим 17.12.2024 постановою державного виконавця на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення без поважних причин у подвійному розмірі 3400,00 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення негайно (щоденне спілкування) та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

14.03.2025 року до Печерського управління поліції головного управління Національної поліції у місті Києві подане повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Перевіркою виконання судового рішення шляхом приєднання до групи у месенджері Viber, встановлено, що протягом грудня 2024 - квітня 2025 року (28.12.24,29.12.24,30.12.24,31.12.24,02.01.2025,04.01.2025,05.01.2025, 06.01.2025,08.01.2025, 09.01.2025, 10.01.2025, 11.01.2025, 12.01.2025, 14.01.2025, 15.01.2025,16.01.2025, 18.01.2025, 20.01.2025, 21.01.2025, 22.01.2025, 23.01.2025, 24.01.2025,25.01.2025, 27.01.2025, 29.01.2025, 30.01.2025, 31.01.2025, 01.02.2025, 04.02.2025,05.02.2025, 06.02.2025, 07.02.2025, 08.02.2025, 09.02.2025, 10.02.2025, 11.02.2025,12.02.2025, 14.02.2025, 15.02.2025, 16.02.2025, 17.02.2025, 18.02.2025, 20.02.2025,21.02.2025, 23.02.2025, 24.02.2025, 26.02.2025, 27.02.2025, 28.02.2025, 01.03.2025,02.03.2025, 04.03.2025, 05.03.2025, 06.03.2025, 07.03.2025, 08.03.2025, 09.03.2025,10.03.2025, 12.03.2025, 16.03.2025, 17.03.2025, 18.03.2025, 19.03.2025, 20.03.2025,21.03.2025, 22.03.2025, 23.03.2025, 24.03.20 25, 25.03.2025, 26.03.2025, 27.03.2025,28.03.2025, 29.03.2025, 30.03.2025, 31.03.2025, 01.04.2025, 02.04.2025, 03.04.2025,04.04.2025, 05.04.2025, 06.04.2025,07.04.2025,09.04.2025) у період часу з 19.00 год. до 20.00 год. за Київським часом спілкування сина ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_3 шляхом відеозв`язку (у разі неможливості - телефонного зв`язку), тривалістю у межах 1 години, яке судовим рішенням зобов`язана була забезпечити боржник ОСОБА_1 , не відбулось.

Таким чином, представник заявника вказує, що станом на 14.04.2025 року судове рішення не виконується ОСОБА_1 без поважних причин.

З врахуванням зазначеного, заявник просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду закордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запис №040, РН0КПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на строк до повног виконання зобов`язань покладених на неї постановою Київського апеляційного суду від 09.11.2023 по справі № 756/9059/20, зміненої постановою Верховного Суду від 01травня 2024 року усправі №756/9059/20.

Суд, дослідивши обставини, на які посилається заявник, та долучені докази, прийшов до наступних висновків.

Так, варто вказати, що згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною другою, третьою вказаної статі Закону визначено обов`язки та повноваження виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 19 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виникає право у державного, приватного виконавця звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За приписами частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні подання державного виконавця, суд має перевірити вчинення державним, приватним виконавцем при примусовому виконанні судового рішення всіх можливих виконавчих дій, та з`ясувати наявність доказів, які б свідчили, що боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 5 частини першої, частини другої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Майнові відносини засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників, що означає здатність нести юридичну відповідальність за рахунок власного майна.

Звертаючись до суду із поданням про обмеження виїзду боржника за межі України, державний виконавець обґрунтував звернення до суду з поданням тим, що у порядку примусового виконання виконавчого провадження державним виконавцем проводяться заходи щодо забезпечення виконання рішення: накладено арешт на все майно та кошти боржника, направлено запити до компетентних органів з метою встановлення наявності майна, за рахунок якого можливо звернути стягнення, проте, вимоги державного виконавця щодо виконання рішення, проігноровані.

Критерій достатності, вжитих боржником, з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.

Звертаючись до суду з даним поданням, завяник посилався на ті підстави, що боржником не вчиняються дії для виконання рішення суду щодо спілкування батька з дитиною, що трактується не інакше, як ухилення від виконання рішення суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини першої ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у пункті 18 частини третьої ст. 11 Закону № 606-ХІV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде встановлено протилежне. Наявність умислу та обставин, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Разом з цим, при звернені до суду, заявником не було надано суду достатньо матеріалів виконавчого провадження, оскільки є суб`єктивним судженням щодо належного виконання рішення суду, оскільки суд погоджується з доводами представника ОСОБА_1 щодо того, що таке виконання в певній мірі залежить не лише від волевиявленням матері.

Окрім цього, постанови щодо накладення штрафу оскаржуються, а тому стверджувати про неналежність виконання рішення станом на день розгляду подання, є передчасним.

Таким чином, суду не надано доказів того, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов`язання, не надано доказів того, що вона вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Також, важливим є те, що матір з дитиною вже проживають за кордоном, а тому обмеження права виїзду останньої без вилучення паспорту в розрізі того, що у країні ведено воєнний стан може нести негативні наслідки в першу чергу для дитини.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відповідно до частини сьомоїстатті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дітей покладаються на обох батьків, кожен з батьків у рівній мірі зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Таким чином, суд звертає увагу, що право на спілкування з дитиною мають як батько так і матір та в силу того, що дитина проживає з матір`ю остання має забезпечити всі можливі шляхи для спілкування дитини з батьком та в свою чергу батько, який зацікавлений у спілкуванні дитини має взаємодіяти ситуаційно з матір`ю для налагодження зв`язку.

На підставі вищенаведеного, керуючись положеннями Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», ст. 1-22, 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні подання Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА