Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5507/24
Номер провадження2/711/129/25
РІШЕННЯ
17 березня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого-судді Кондрацької Н.М.
за участю секретаря Мелещенко О.В.,
представника позивача адвоката Луньової А.Г.
представника відповідача адвоката Чернявського А.Л.
розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором,-
До Придніпровського районного суду міста Черкаси з позовм до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки звернулось АТ «Сенс Банк».
У позовні заяві зазначається, що 04.07.2008 року АТ «Укрсоцбанк» та фізична особа - громадянин ОСОБА_1 (Відповідач), уклали кредитний договір № 899/06-034-380-1 (Кредитний договір).
Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року.
12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».
Відповідно до умов вищевказаного Договору, Позивач (за Договором - Кредитор) зобов`язується надати Відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 270 000,00 дол.США.
Відповідно до Договору, Відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту.
Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві, кредит.
В свою чергу, Відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору в результаті чого станом на 04.07.2023 р. виникла заборгованість: Сума заборгованості за кредитом 26 074,64 дол.США Сума заборгованості за відсотками 37 071,97 дол.США Загальна сума заборгованості 63 146,61 дол.США, що підтверджується розрахунком заборгованості.
З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором від 04.07.2008 між Кредитором та Іпотекодавцями, якими є - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , (Іпотекодавець, Відповідач 1), укладено Іпотечний договір (Іпотечний договір), відповідно до умов якого Іпотекодавець передав Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 50,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до оцінки предмет іпотеки оцінений в 1 086 600,00 грн.
Відповідно до Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у Іпотечного договору або на підставі окремого договору, який може бути укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем з урахуванням вимог чинного законодавства України.
Ухвалою суду від 12.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Чернявським А.Л. подано відзив, який зареєстрований у суді 29.07.2024. У відзиві зазначається, що позивач не погоджується з наданим розрахунком позивача заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 01.03.2007 та від 04.07.2008. Так, позивачем до позовної заяви додано розрахунок позовних вимог, згідно з якими заборгованість Відповідача, ОСОБА_1 за кредитним договором № 899/06-034-380-1 від 04.07.2008 складає 63 146,61 дол. США, у тому числі: сума заборгованості за кредитом 26 074,64 дол. США та сума заборгованості за відсотками 37 071,97 дол. США.
Виконавче провадження № 49462429 зі стягнення боргу з ОСОБА_1 за кредитними договорами від 01.03.2007 та 04.07.2008 на підставі виконавчого листа листі Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.08.2015 у справі № 711/174/15-ц здійснювалося Придніпровським відділом державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.
У рамках зазначеного виконавчого провадження головним державним виконавцем Придніпровського ВДВС ГТЮ у Черкаській області Петренко С. В. на підставі заяви Стягувача винесено постанову від 31.10.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу. Копія постанови додається, оригінал постанови знаходиться в матеріалах виконавчого провадження № 70390919. При цьому головним державним виконавцем Петренко С.В. у виконавчому листі Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.08.2015 у справі № 711/174/15-ц зроблено запис про те, що залишок боргу по виконавчому документу складає 520 189,03 грн.
Постанова головного державного виконавця Придніпровського ВДВС ГТЮ у Черкаській області Петренко С.В. від 31.10.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу Позивачем не оскаржувалася.

Старшим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Павлик Н. І. було видано постанову від 24.11.2022 про відкриття виконавчого провадження № 70390919 за виконавчим листом № 711/174/15-ц, виданим Придніпровським районним судом м. Черкаси 28.08.2015 про стягнення «з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за договорами про надання невідновлювальної кредитної лінії №899/06-034-89 у сумі 41981,24 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.04.2014 року становить 519961,19 грн. та за договором кредиту №899/06-034-380-1 від 04.07.2008 року у сумі 44398,42 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.04.2014 року становить 549899,29 грн., а всього 86379,66 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 1069860,49 грн. Залишок боргу по виконавчому документу становить 520189,03 грн.».

Постанова старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Павлик Ніною Іванівною було видано постанову від 24.11.2022 про відкриття виконавчого провадження № 70390919 за виконавчим листом № 711/174/15-ц, виданим Придніпровським районним судом м. Черкаси 28.08.2015 Позивачем також не оскаржувалася та є чинною.

Також звертають увагу на те, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.08.2023 у справі № 711/174/15-ц про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову від 24.11.2022 про відкриття виконавчого провадження № 70390919 встановлено, що залишок боргу по виконавчому документу складає 520 189,03 грн. Зазначена ухвала набрала законної сили, Позивачем в установленому ЦПК України порядку не оскаржена.

Зазначає, щодо чинності іпотеки за договорами іпотеки від 12.03.2007 та 04.07.2008.

АТ «Альфа-Банк» як правонаступник АКБ СР «Укрсоцбанк» 07.02.2020 звернув стягнення на предмет іпотеки та набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 , та здійснив одностороннє списання (прощення) боргу ОСОБА_1 за договорами про надання невідновлювальної кредитної лінії №899/06-034-89 від 01.03.2007 та за договором кредиту №899/06-034-380-1 від 04.07.2008 року.

Внаслідок цього, зобов`язання ОСОБА_1 за договорами про надання невідновлювальної кредитної лінії №899/06-034-89 та за договором кредиту №899/06-034-380-1 від 04.07.2008 року є припиненими з 07.02.2020 року.

Факт одностороннього прощення боргу Позивачем за кредитним договором № 899/06-034-380-1 від 04.07.2008 та кредитним договором №899/06-034-89 від 01.03.2007 у розмірі 2 635 974,87 грн. (пряме прощення боргу) та 648 014,78 грн. (додаткове благо за наслідками прощення боргу) також підтверджується Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (відповідь на запит у електронному вигляді від 14.04.2023), сформованого засобами особистого кабінету платника податків ОСОБА_1 веб-сервісу Державної податкової служби України, розміщеного за веб-адресою: https://cabinet.tax.gov.ua/.

Визнання протиправним та скасування рішення нотаріуса Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. №51025384 від 07.02.2020 про державну реєстрацію права власності на квартиру, що є предметом іпотеки, за АТ «Альфа-Банк» та поновлення права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на цю квартиру на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкас від 13.07.2021 у справі № 711/5535/20 жодним чином не впливають на дійсність одностороннього рішення АТ «Альфа-Банк» про списання (прощення) заборгованості ОСОБА_1 за договорами про надання невідновлювальної кредитної лінії №899/06-034-89 від 01.03.2007 та за договором кредиту №899/06-034-380-1 від 04.07.2008 року.

З урахуванням викладеного, іпотечні зобов`язання за іпотечним договором від 12.03.2007 №ІД 899/06-034-89, та іпотечними договором від 04.07.2008 № ІД 899/06-034-380, укладеними між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , припинені з 07.02.2020 внаслідок припинення основного зобов`язання за договорами про надання невідновлювальної кредитної лінії №899/06-034-89 від 01.03.2007 та за договором кредиту №899/06-034-380-1 від 04.07.2008 року на підставі ст. 605 ЦК України зобов`язання припиняється (звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків).

Також серед іншого просить застосувати строк позовної давності.

Згідно з пунктом 4.1. іпотечного договору від 12.03.2007 №ІД 899/06-034-89 у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником Основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Аналогічний припис передбачено п. 4.1 іпотечного договору від 04.07.2008 № ІД 899/06-034-380.

04.05.2012 ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Позивач, звернулося до Відповідача-1, ОСОБА_1 , із листами-вимогами погасити заборгованість за кредитними договорами від 01.03.2007 та 04.07.2008, а саме прострочену заборгованість за кредитним договором від 01.03.2007 у розмірі 4661,00 доларів США заборгованості за кредитом та 7625,86 доларів США заборгованості за процентами, а також заборгованість за кредитним договором від 04.07.2008 у розмірі 4606,640 доларів США заборгованості за кредитом та 7906,53 доларів США заборгованості за процентами.

Цими листами-вимогами ОСОБА_1 було встановлено 30-денний строк для погашення заборгованості за кредитними договорами від 01.03.2007 та 04.07.2008.

Вказані листи-вимоги були отримані ОСОБА_1 12.05.2012, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення № 472 та № 448.

З наведеного випливає, що датою початку перебігу строку позовної давності за вимогою Позивач про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором про від 12.03.2007 №ІД 899/06-034-89 та іпотечним договором від 04.07.2008 № ІД 899/06-034-380 є закінчення 30-денного строку після отримання ОСОБА_1 листів-вимог про погашення заборгованості, а саме 12.06.2012, а датою спливу строку позовної давності відповідно 12.06.2015.

Упродовж перебігу строку позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 12.03.2007 №ІД 899/06-034-89 та іпотечним договором від 04.07.2008 № ІД 899/06-034-380, тобто з 12.06.2012 по 12.06.2015 ні Іпотекодавець, ні Іпотекодержатель не вчиняли жодних юридично значущих дій, які б призвели чи могли призвести до переривання зазначеного строку позовної давності.

З урахуванням викладеного, Відповідач 1, ОСОБА_1 , заявляє про застосування строку позовної давності до позовної вимоги Позивача, Акціонерного Банку «Сенс Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Просить відмовити у задоволені позовної заяви.

Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 31.10.2024 ухвалено про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду по суті.

Представником позивача до суду 14.01.2025 подано заяву про поновлення строку позовної давності. У заяві зазначає, що заява є безпідставною та не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Вважає, що строк позовної давності в даному випадку якщо Позивачем і пропущений, то виключно з поважної причини з огляду на наступне. Відповідач стверджує, що Кредитор змінив строк виконання зобов`язань шляхом направлення вимог 04.05.2012. Дане твердження є помилковим, оскільки дані вимоги не є вимогами про дострокове повернення кредиту, вони містили виключно вимогу щодо повернення виключно тих платежів, строк сплати яких вже настав, тобто прострочених. Вимоги щодо сплати майбутніх платежів направлені кредитором на адресу боржника листи не містили, а тому і не могли спричинити початок перебігу позовної давності щодо всієї суми заборгованості. Натомість заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.02.2015 було задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договорами про надання невідновлювальної кредитної лінії №899/06-034-89 від 01.03.2007 у сумі - 41981,24 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.04.2014 еквівалентно - 519 961,19 грн., та за договором кредиту №899/06-034-380-1 від 04.07.2008 у сумі 44398,42 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.04.2014 еквівалентно 549899,29 грн., а всього 86 379,66 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1 069 860,49 грн.

При цьому 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Мораторій.

Дія мораторію припинилась 23.09.2021.

При цьому Закон № 1381-IX від 13.04.2021 набрав законної сили 23.04.2021, отже, Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" втратив свою чинність з 23.09.2021.

Крім того, загальні строки позовної давності визначені ст. 257 ЦК України продовжуються на строк дії карантину та воєнного стану.

Таким чином, починаючи з 12.03.2020 року і по час подачі позову, визначені ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності було продовжено на час карантину та воєнного стану. Просить визнати поважною причину пропуску строку позовної давності та поновити його, в разі якщо суд дійде висновку, що позовна давність була Позивачем пропущена. Захистити порушене право АТ "СЕНС БАНК" та задовольнити позов у повному обсязі

Представником відповідача ОСОБА_1 подано запереченя на заяву про застосування строку позовної давності. Вважає її без підставною. Так, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо правил перебігу позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, та заявлення іпотекодержателем вимог про дострокове виконання основного зобов`язання, що викладені в постанові від 14.06.2023 у справі № 755/13805/16-ц (Провадження № 14- 208цс21) (пункти 38-52), пред`явлення позивачем позову до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором не перериває позовну давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, перебіг якої розпочався після отримання позичальником вимоги банку про дострокове виконання у відповідний термін зобов`язання за кредитним договором.

Визначене частиною третьою статті 263 ЦК України правило зупинення позовної давності передбачає, що від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. При цьому, під зупиненням перебігу позовної давності слід розуміти таку зміну порядку обчислення строку, за якою в період дії певної обставини перебіг строку зупиняється, а після припинення цієї обставини продовжується в частині, що залишилася. У період зупинення позовної давності час плине, але він не зараховується до позовної давності. До цього строку зараховується лише час, який сплинув до зупинення позовної давності, та строк, що минув після продовження її перебігу.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 263 ЦК України однією з підстав для зупинення перебігу позовної давності є відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом.

Щодо застосування наведених положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у поєднанні з правилами зупинення позовної давності за статтею 263 ЦК України (пункт 2 частини першої), слід керуватися висновками Верховного Суду сформульованих, зокрема в постановах від 19.05.2021 у справі № 756/2298/18, від 01.06.2022 у справі №686/23170/19, а також від 12.03.2024 № 916/2372/20(509/1385/19) згідно з якими: мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) предмет іпотеки, а не встановлює відстрочення виконання зобов`язання; рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії закону не підлягає примусовому виконанню; отже, дія мораторію не впливає на право банку звернутись до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, не перешкоджає ухваленню судом рішення за таким позовом та не свідчить про наявність підстав для зупинення перебігу позовної давності.

Аналогічного висновку щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у поєднанні з пунктом 2 частини першої статті 263 ЦК України дійшов Верховний Суд і у постанові від 15.11.2023 у справі № 750/1642/20 (провадження № 61-578ск23).

Зазначені висновки Верховного Суду повністю спростовують доводи Позивача про наявність підстав для зупинення чи переривання строку позовної давності за пред`явленими ним вимогами.

Статтею 267 ЦК України встановлено, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Звертаємо увагу Суду на те, що у своїй заяві про поновлення строку позовної давності Позивач фактично викладає свої мотиви, чому він не звертався до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах строку позовної давності, але не вказує на існування жодної об`єктивної та непереборної обставини, яка б перешкоджала йому це зробити у належний№ строк.

У відзиві на позовну заяву Відповідачем, ОСОБА_1 зроблено заяву про застосування позовної давності до позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того у судовому засіданні у справі № 711/5507/24, що відбулося 29.11.2024, представником Відповідача 1, ОСОБА_1 , подано усну заяву про застосування позовної давності до позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки. Просить заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» про поновлення строку позовної давності за позовними вимогами до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишити без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Повідомила, що з відповідачами були укладені Кредитний і Іпотечний договори. Заборгованість за кредитним договором вираховується у іноземній валюті. Додала, що у постанові про закриття виконавчого провадження не указано сума, яка лишилась. Звернула увагу, що залишок до сплати не становить 560 тисяч гривень. А у позовних вимога сума заборгованості з урахуванням попереднього рішення суду. Додала, що виконавче провадження закінчене не з підстав виконання рішення суду. Наразі заборгованість існує. Банком було здійснено намагання набути права власності на квартиру. Додатково звернула увагу на те, що останній платіж був 18.07.2011 і спрямований був на погашення заборгованості за відсотками. Доповнила, що право на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає з моменту прострочення за відсотками. Звернула увагу, що у листі від 11.05.2012 йдеться мова про поточну заборгованість, а не щодо дострокового повернення боргу. Просила поновити строк позовної давності, якщо суд дійде до того, що він є пропущеним. Додала окрема, шо дійсно було прощення боргу, оскільки банк набув права власності на квартиру, потім, коли це право було скасоване, то не було задоволено вимог банку.

Представник ОСОБА_4 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованістю. Звернув увагу на те, що у позовній заяві просять звернути стягнення на предмет іпотеки за договором кредиту № 899/06-034-380-1, а не за іпотечним договором. Кредитний же договір не встановлює іпотеку. Повідомляє, що було прощення боргу через виконавчий напис нотаріуса і це є безумовним. Далі права власності відповідачів було поновлено судом, квартира повернулась у власність відповідача. Вважає, що строк звернення на предмет іпотеки повинен вираховуватись від дати, коли іпотекодержатель довідався про невиконання рішення суду. Вимогу про повернення боргу ОСОБА_1 отримав 11.05.2012. Просить не поновлювати позивачу строк позовної давності. Останній платіж ОСОБА_1 15.07.2009, отже з цієї дати почався відлік строку позовної давності і від тоді потрібно було звертатись до суду. Уведений мораторій не є перешкодою для звернення до суду. Додав, що на момент прощення боргу іпотека була припинена і банк не звертався до суду щодо визнання договору іпотеки дійсним.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, хоча повідомлялась належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши позиції представників сторін, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки (статті 12 і 33 Закону України «Про іпотеку»).

Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37,38 Закону України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі№ 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19.

Судом встановлено наступне та як слідує з рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13.07.2021 (справа 711/5535/20), між АКБ СР «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) 01.03.2007 було укладено Договір про надання невідновлюваної кредитної лінії № 899/06-034-89, згідно умов якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 28000,00 дол. США, зі сплатою 12,25 % відсотків річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 28.02.2022, на умовах визначених Договором кредиту (п.1.1.2).

01.03.2007 між АКБ СР «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник), ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки № 1-899/06-034-89, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язання щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором про надання невідновлюваної кредитної лінії № 899/06-034-89 від 01.03.2007.

12.03.2007 між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір №ІД 899/06-034-89, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковим А.І., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за номером 2016. За умовами вказаного Іпотечного договору ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 по Договору про надання невідновлюваної кредитної лінії № 899/06-034-89 від 01.03.2007 передала нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , і належить на праві приватної власності ОСОБА_2

04.07.2008 між АКБ СР «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено Договір кредиту № 899/06-034-380-1, згідно умов якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 27000,00 дол. США зі сплатою 14,50 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 03.07.2023, на умовах визначених Договором кредиту.

04.07.2008 між АКБ СР «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник), ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки № 1-899/06-034-380, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язання щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором про надання невідновлюваної кредитної лінії № 899/06-034-380-1 від 04.07.2008.

04.07.2008 між АКБ СР «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник), ОСОБА_2 (поручитель) було укладено іпотечний договір № ІД 899/06-034-380, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за номером 6088. За умовами вказаного Іпотечного договору ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 по Договору кредиту № 899/06-034-380-1 від 04.07.2008 передала банку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , і належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Указане у силу приписів ч. 5 ст. 82 ЦПК України не потребує доказуванню.

ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Позивач, звернулося до ОСОБА_1 , із листами-вимогами погасити заборгованість за кредитними договорами від 01.03.2007 та 04.07.2008, а саме прострочену заборгованість за кредитним договором від 01.03.2007 у розмірі 4661,00 доларів США заборгованості за кредитом та 7625,86 доларів США заборгованості за процентами, а також заборгованість за кредитним договором від 04.07.2008 у розмірі 4606,640 доларів США заборгованості за кредитом та 7906,53 доларів США заборгованості за процентами, було встановлено 30-денний строк для погашення заборгованості за кредитними договорами від 01.03.2007 та 04.07.2008.

Листи-вимоги були отримані особисто ОСОБА_1 11.05.2012, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення № 472 та № 448.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.02.2015 у справі № 711/174/15-ц позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договорами про надання не відновлювальної кредитної лінії №899/06-034-89 від 01.03.2007 року у сумі 41981,24 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.04.2014 року еквівалентно 519 961,19 грн.,з яких заборгованість за кредитом 24549,00 доларів США ,що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 304053,14 грн., заборгованість за несплаченими процентами нарахованими за період з 01.03.2007 року по 15.04.2014 року 14632,05 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 181226,17 грн., заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту 13186,71 грн., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1064,68 доларів США, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 21495,18 грн., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1735,50 доларів США та за договором кредиту №899/06-034-380-1 від 04.07.2008 року у сумі 44398,42 дол. США ,що за офіційним курсом НБУ станом на 16.04.2014 року еквівалентно 549899,29 грн. з яких заборгованість за кредитом 26074,64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 322 949,04 грн., заборгованість за несплаченими процентами нарахованими за період з 04.07.2008 року по 15.04.2014 року 15478,71 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 191712,45 грн., заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту 12576,15 грн., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1015,39 доларів США, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 22661,65 грн., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1829,68 доларів США, а всього 86 379,66 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1 069 860,49 грн.

У рамках виконавчого провадження на виконання виконавчого листа № 711/174/15 у виконавчому провадженні № 49462429 головним державним виконавцем Придніпровського ВДВС ГТЮ у Черкаській області Петренко С. В. на підставі заяви стягувача винесено постанову від 31.10.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу. У вказаному виконавчому листі міститься відмітка щодо того, що залишок боргу по в/д складає 520 189,03 грн.

У постанові Черкаського апеляційного суду від 22.11.2023 зазначається, що «ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 28 липня 2023 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову від 24.11.2022 про відкриття виконавчого провадження № 70390919 та про зобов`язання вчинити дії встановлено, що: «Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси віл 26.05.2015 року № 711/174/15, на підставі якого виданий виконавчий лист, на теперішній час фактично не виконано, а розмір залищку боргового зобов`язання боржника за таким рішенням перед стягувачем складає 520 189, 03 грн.»

АТ «Альфа-Банк», як правонаступник АКБ СР «Укрсоцбанк», 15.11.2019 видане повідомлення № 2558, в якому вказано про наявність заборгованості за кредитним договором № 899/06-034-380-1 від 04.07.2008 у сумі 62 281,14 доларів США та кредитним договором №899/06-034-89 від 01.03.2007 у сумі 58 346,74 доларів США, а також проінформовано, що в разі невиконання вимоги протягом тридцятиденного строку банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

У цьому ж повідомленні АТ «Альфа-Банк» вказало, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку вам буде прощено (анульовано) залишок погашеної заборгованості за кредитом.

Державним реєстратором Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 51025384 від 07.02.2020, відповідно якого право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за АТ «Альфа-Банк», дата державної реєстрації 05.02.2020, номер запису про право власності 35383845.

Відповідно до довідки АТ «Альфа-Банк» про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу від 11.06.2021 № 6001 вбачається, що ОСОБА_1 анульовано (прощено) борг у сумі 648 014,78 грн.

Звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , відбулося на погашення кредитних договорів між АКБ СР «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) від 01.03. № 899/06-034-89 та від 04.07.2008 № 899/06-034-380-1, указане встановлено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкас від 13.07.2021 у справі № 711/5535/20 та в силу приписів ч. 5 ст. 82 ЦПК України не потребує доказування.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13.07.2021 у справі № 711/5535/20 ухвалено позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», нотаріуса Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Юлії Вадимівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, поновлення запису про право власності на квартиру задовольнити, визнати протиправним та скасувати рішення нотаріуса Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. №51025384 від 07.02.2020 про державну реєстрацію права власності на квартиру за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (), поновити право власності на квартиру ОСОБА_1 , ОСОБА_2 шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про проведення державної реєстрації права власності №35383845 від 05.02.2020 про реєстрацію за Акціонерним товариством Альфа-Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_3 , відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 , за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І. 12.03.2007 за реєстровим №2009.

Старшим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Павлик Н.І. було видано постанову від 24.11.2022 про відкриття виконавчого провадження № 70390919 за виконавчим листом № 711/174/15-ц, виданим Придніпровським районним судом м. Черкаси 28.08.2015 про стягнення «з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за договорами про надання невідновлювальної кредитної лінії №899/06-034-89 у сумі 41981,24 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.04.2014 року становить 519961,19 грн. та за договором кредиту №899/06-034-380-1 від 04.07.2008 року у сумі 44398,42 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.04.2014 року становить 549899,29 грн., а всього 86379,66 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 1069860,49 грн. Залишок боргу по виконавчому документу становить 520189,03 грн.».

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкас від 01.08.2023 у справі № 711/174/15-ц у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову від 24.11.2022 про відкриття виконавчого провадження № 70390919 відмовлено, при цьому судом встановлено, що залишок боргу по виконавчому документу складає 520 189,03 грн. Зазначена ухвала набрала законної сили, сторонами в установленому порядку не оскаржена.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 22.11.2023 у справі № 711/174/15-ц апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задоволено, ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 вересня 2023 року скасовано та постановлено нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 , стягувач: Акціонерне товариство «Сенс Банк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 684,00 грн.

Згідно з інформаційною довідкою від 27.07.2024 №388585851 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 іншого нерухомого майна, в т.ч. іншого житла не має.

Відповідно до наданого розрахунку позивача заборгованість ОСОБА_1 станом на 04.07.2023 становить: заборгованість за кредитом 26 074,64 доларів США, сума заборгованості за відсотками 37 071,97 доларів США, загальна сума заборгованості 63 146,61 доларів США.

Суд погоджується тим, щ о на час розгляду справи заборгованість залишається не погашеною, порушення умов кредитного договору триває, вимоги банку не є задоволеними, квартира вибула з власності банку.

Таким чином, суд доходить висновку, що у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак, суд погоджується з аргументом представника відповідача, що позивачем пропущено термін позовної давності з наступних підстав.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність починає свій перебіг з моменту коли особа дізналась чи могла дізнатись про порушення свого права. Оскільки договір іпотеки - це спосіб забезпечення виконання кредитного зобов`язання, що випливає з кредитного договору від 04.07.2008 3 899/06-034-380-1, тобто має похідний характер та передбачає, що право на звернення до іпотекодавця (відповідача) виникає у кредитора (позивача) з моменту порушення зобов`язань боржником (п.2.4.4. Договору іпотеки).

При цьому відповідно таке право реалізується з дотриманням механізму передбаченого положеннями Договору іпотеки шляхом звернення до іпотекодавця з вимогою в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Позивач у справі додав до позовної заяви вимогу про усунення порушень від 05.07.2013 Вих.02/07 в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у якій посилається на неодноразові звернення банку з питань виконання зобов`язань ОСОБА_1 ОСОБА_5 , кількість та дати цих повідомлень банком не конкретизуються.

Так, з матеріалів справи слідує, що відповідач отримав повідомлення банку 11.05.2012 про наявність простроченої заборгованості. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив останній платіж15.07.2009 року, що слідує з наданого позивачем розрахунку вимог банку.

Таким чином, вже з 15.07.2009 позивач у справі знав про виникнення у нього права на звернення стягнення на майно.

Позовна заява про звернення стягнення на майно подана 09.07.2024, майже через 15 років.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 14 червня 2023 року по справі № 755/13805/16-ц підтримала висновок, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки(близький за змістом висновок див. у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 442/7773/17, від 28 вересня 2022 року у справі № 754/16764/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16, від 30 червня 2022 року у справі № 947/25785/19, від 19 жовтня 2022 року у справі № 712/19272/12, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 205/2480/19, від 2 листопада 2022 року у справі № 344/19567/19, від 1 лютого 2023 року у справі № 522/9497/14-ц).

Відповідно до ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Суду не доведено, що позовна давність була збільшена за домовленістю сторін, як не встановлено підстав для її зупинення чи переривання, а також поважних причин пропуску.

Суд відхиляє посилання представника позивача на те, що перебіг позовної давності у правовідносинах між сторонами зупинявся у зв`язку із набранням чинності 07 червня 2014 року Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Тому суд доходить висновку, що позивачем пропущена строк позовної давності, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо витрат на правничу допомогу варто зазначити, що представник відповідач у заяві про відшкодування витрат на правничу допомогу просить стягнути з позивача 75000 грн.

На підставі договору про надання правової допомоги від 09.05.2023 № 4/23 інтереси ОСОБА_1 представляє адвокат Чернявський А.Л., повноваження якого підтверджуються свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 17.01.2022 серії ЧК № 001406 та ордером на надання правничої (правової) допомоги від 15.07.2024 серії СА № 1077223. Документи, що підтверджують повноваження представника Відповідача знаходяться в матеріалах справи.

У відзиві Базарного А.Г. на позовну заяву було вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складається із витрат на професійну правничу допомогу, а також, що попередній розмір витрат на правову допомогу, пов`язану із розглядом справи судом першої інстанції складає 75 000,00 грн.

Згідно з п. 2 Додаткової угоди № 3 від 12.07.204 до договору про надання правничої допомоги від 09.05.2023 № 4/23 розмір гонорару за надану правничу допомогу, визначену п. 1 цієї Додаткової угоди, встановлюється у фіксованому розмірі та складає 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Пунктами 6 та 7 додаткової угоди № 3 від 12.07.204 до договору про надання правничої допомоги від 09.05.2023 № 4/23 під час укладення цієї додаткової угоди Клієнт сплачує Адвокату аванс у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 коп. Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату повну вартість послуг, визначених цією Додатковою угодою не пізніше 20 днів після набрання законної сили рішенням суду у справі № 711/5507/24.

Факт сплати ОСОБА_1 авансу у розмірі 15 000,00 грн. за вказаним вище договором про надання правової допомоги підтверджується довідкою від 12.07.2024 № 07/121-4/23.

Згідно з деталізованим розрахунком витрат ОСОБА_1 , які він очікує понести у зв`язку з розглядом Придніпровським районним судом м. Черкаси справи № 711/5507/24, загальна вартість цих витрат складає 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Факт виконання адвокатом Чернявським А.Л. зазначених вище робіт з надання Відповідачу правничої допомоги підтверджується Актом приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 13.02.2025.

Представником позивача у заяві про зменшення суми витрат на правничу допомогу зазначається, що заявлений розмір витрат необґрунтованим, заявлений розмір нібито понесений судових витрат є завищеним та необґрунтованим.

Відповідно до Деталізованого розрахунку та Акту приймання-передавання виконаних робіт від 13.02.2025 адвокатом Чернявським А.Л було витрачено на надання правничої допомоги у даній справі рівно 17 годин.

Таким чином, адвокат стверджує, що 1 година його робочого часу коштує 75000/17 = 4411,77 грн.

Відповідно вартість одного робочого дня (8 годин) коштує 35294,16 грн., а вартість роботи протягом одного робочого місяця (приблизно 24 робочих дня) нібито становить 847 059, 84 грн.

При тому, що середня заробітна плата в Україні на даний час складає близько 20000 грн, що є у 42,4 рази менше, ніж оплата праці адвоката Чернявського А.Л.

І це в тому разі, якщо підрахунки часу були б вірними, але дані Деталізованого розрахунку та Акту приймання-передавання виконаних робіт від 13.02.2025 також викликають обґрунтовані сумніви.

Зокрема, на підготовку Відзиву на позовну заяву було нібито витрачено 8 годин (без урахування ознайомлення з матеріалами справи, оскільки ознайомлення - це окремий вид послуг у розрахунку та акту). Але варто наголосити, що більша частина мотивувальної частини Відзиву була просто скопійована з процесуальних документів, які були складені при супроводженні іншої цивільної справи, а саме справи № 711/174/15-ц (копії деяких заяв на підтвердження даної обставини додаються).

Таким чином, на складення даного Відзиву не могло бути витрачено 8 годин, адже правова позиція була сформована при розгляді іншої цивільної справи ще до подання даного позову, і вона залишилась незмінною. Доводи та заперечення, судова практика, на яку містяться посилання у Відзиві, - все це було скопійовано або процитовано з попередніх процесуальних документів.

Такі дії не лише суперечать вимогам ЦПК України, а й до того ж є явно недобросовісними та мають вважатись зловживанням своїми процесуальними правами. Норми ЦПК України не передбачають можливості відшкодування витрат за правничу допомогу, яка фактично була надана при розгляді іншої судової справи.

Крім того, варто звернути увагу і на тривалість судових засідань.

Так, відповідно до протоколів насправді судові засідання не тривали 1 або 1,5 години:24.10.2024 засідання тривало 7 хвилин (з 11:12 до 11:19); 31.10.2024 засідання тривало 17 хвилин (з 15:29 до 15:46); 29.11.2024 засідання тривало 31 хвилину (з 10:53 до 11:24); 14:01.2025 засідання тривало 34 хвилини (з 14:30 до 15:04).

При цьому два перших засідання були підготовчими, тобто підготовка до них не вимагала значного часу. Отже, і ці показники є завищеними.

Взагалі, ЦПК України не передбачає права сторони покласти всі свої витрати, в тому числі і ті, які не пов`язані з розглядом конкретної цивільної справи, на опонента, це не є правомірним та справедливим.

З огляду на вказані обставини, прошу врахувати постанову ВС від 02 червня 2022 року у справі № 873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17): відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 12 частини 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.12.2018 року у справі № 826/856/18.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та постанові Верховного Суду від 10.08.2022 року у справі № 357/9440/20 (провадження № 61-15073св21).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в ч. 4 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Згідно із ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01..2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю (див. додаткову постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20)).

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (див. пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

З метою захисту порушеного права, відповідач ОСОБА_1 звертався за професійною правовою допомогою, так між адвокатом Чернявським А.Г. та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правової допомоги від 09.05.2023 № 4/23, предметом даного договору є послуги про надання правової допомоги.

Відповідно до положення р. 3 Договору розмір гонорару та порядок сплати визначається у Додатку № 1, що складає невід`ємну частину.

Додатковою угодою №3 від 12.07.2024. а саме п.1, 2, встановлено, що розмір гонорару становить 75000 грн за надання праввової допомоги під час розгляду справи Придніпровським районним судом міста Черкаси Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Згідно довідки № 07/121-4/23 від 12.07.2024 ОСОБА_1 сплатив адвокатові аванс у готівковій формі у сумі 15000 грн.

Відповідно до Акту приймання-передачі виконаних робіт від 13.02.2025 загальний розмір гонорару Виконавця становить 75000 грн. 00 коп. Визначені такі види робіт ознайомлення з матеріалами справи 1 год., підготовка відзиву, направлення до суду та позивачу 8 год. , підготовка до участі та участь у судових засіданнях 24.07.2024, 27.09.2024, 24.10.2024, 31.10.2024, 29.11.2024, 14.01.2025, 19.02.2025. Сторони не мають претензій одна до одної.

Як зазначалося вище, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Тож сторона позивача скористалася своїм процесуальним правом на звернення до суду із запереченнями щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Так, суд звертає увагу на те, що адвокатом хоч і наданий Акт приймання-передачі послуг від 13.02.2025, однак у тривалість судових засідань була меншою, аніж указано в акті.

Окрім того, суд вважає, що кількість затрачених годин на вчинення певних видів робіт є дещо завищеною.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження №61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

До того ж, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року), а також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014 року, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд неодноразово викладав позицію про те, що можуть бути відшкодовані судові витрати на професійну правову допомогу після розгляду справи судом та подання відповідних доказів у строки, встановлені процесуальним законодавством.

Верховний Суд у постанові від 09 березня 2023 року у справі №127/28862/21 зазначив наступне: «При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України)».

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.

Отже, відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Зваживши надані представником відповідача докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, час та зусилля, витрачені на надання правової допомоги в судових засіданнях, враховуючи принцип співмірності, суд вважає, що обґрунтованим та співмірним є стягнення із позивача на користь відповідача вартості наданих послуг правничої допомоги у розмірі 20000 ( тисяч) гривень.

Відтак, вимоги представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

На підставі наведеного та ст..ст. 256-267 ЦК України, керуючись статтями5, 6, 10, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

Ухвалив :

У позові Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (, 03150 м. Київ вул. Велика Васильківська, 100) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого АДРЕСА_1 ) витрати за надання послуг з професійної правничої допомоги у сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Н. М. Кондрацька