Справа № 708/814/25
Провадження № 2/708/496/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Чигирин

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Попельнюха А. О.,

з участю:

секретаря судових засідань Омельченко Ю. М.,

позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Чигиринського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини та

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування поданого позову позивачка зазначила, що 18.04.2024 між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Чигиринським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 17.

Від шлюбу сторони мають одну спільну малолітню дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент звернення до суду сторони не проживають однією сім`єю, відповідач проживає окремо. Також позивачка звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу.

Донька проживає із ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні. На час подання вказаної позовної заяви до суду позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує мізерну грошову допомогу в сумі 860,00 грн, позбавлена можливості одержувати будь-які додаткові види доходу. Відповідач добровільно не надає їй матеріальну допомогу. Позивачка вважає, що ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти на неї, як на дружину, з якою проживає дитина, оскільки перебуває у працездатному віці. Натомість позивачка працювати не може, оскільки доглядає за малолітньою донькою. Джерел доходу, крім соціальних виплат, вона не має. Тому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання у розмірі 5 000,00 грн щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 18.07.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду з повідомленням сторін.

Під судового розгляду позивачка ОСОБА_1 позов підтримала та просила суд його задовольнити. Додатково пояснила, що наразі вона не має об`єктивної можливості працювати, оскільки дитину у такому віці садочок за місцем її проживання не приймає. Проживає з батьками та вони допомагають у забезпеченні її та дитини усім необхідним. Також допомагають брати. Відповідач не допомагає, хоча має таку можливість. Наразі вона отримала рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, проте на примусове виконання його ще не подала. При визначенні розміру аліментів вона врахувала дійсні ціни на продукти харчування та речі, потребу та періодичність їх придбання.

Відповідач ОСОБА_2 під час судового розгляду проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. Суду на обґрунтування наявних заперечень зазначив, що у нього зараз немає змоги сплачувати аліменти на утримання дружини. Також зазначив, що зараз він офіційно не працевлаштований, проживає в орендованій квартирі у м. Черкаси, за яку щомісячно сплачує орендну плату у розмірі 5 000,00 грн та окремо оплачує комунальні послуги. Також він ураховує наявну потребу щомісячно сплачувати аліменти на утримання дитини, що має намір виконувати. Наявні у нього інші фінансові зобов`язання та рівень його неофіційних доходів виключають можливість сплачувати ще й аліменти на утримання дружини. Також зазначив, що відповідачка може самостійно заробляти собі на життя, зокрема шляхом отримання неофіційних доходів, наприклад мити під`їзди у багатоквартирних будинках у м. Черкаси. Таким чином на його переконання цілком можливо заробити близько 10 000 12 000 грн в місяціь. У свою чергу він наразі не має можливості офіційно працевлаштуватися, оскільки спеціаліст його фаху має отримувати заробітну платню у розмірі від 20 000 грн до 30 000 грн. Проте, через відсутність у нього досвіду роботи роботодавця пропонують лише 6 000 8 000 грн, чого йому не вистачить на покриття базових витрат, тому він поки що в очікуванні реальних пропозицій щодо працевлаштування. У випадку появи таких пропозицій не виключено його працевлаштування. Наразі максимальна сума, яку б він міг сплачувати на користь ОСОБА_1 , становить 1 000,00 грн.

Суд, заслухавши учасників та дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, встановив таке.

Правовідносини сторін стосуються питань утримання членами подружжя один одного, тому до їх правового регулювання застосуванню підлягають норми Глави 9 Сімейного кодексу України «Права та обов`язки подружжя по утриманню».

Відповідно до вимог статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно до статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному із подружжя, як правило у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно (ст. 77 СК України).

Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини регламентовано статтею 84 Сімейного кодексу України, з аналізу якої установлено, що дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Приписами ч. 6 ст. 84 СК України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком дитини у випадку проживання із нею дитини до досягнення нею трирічного віку незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

У Сімейному кодексі України не встановлено мінімального та максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. У першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів.

Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї.

Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 Сімейного кодексу України).

При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Під час розгляду справи судом установлено, що сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 03.09.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 903.

Позивачка зазначає, що не працює у зв`язку із перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трирічного віку, відповідач матеріальну допомогу на утримання дружини не надає.

Відповідно до довідки про склад сім`ї та проживання від 17.06.2025 № 152, виданої Виконавчим комітетом Медведівської сільської ради, ОСОБА_1 має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки від 18.06.2025 № 718/10-01-2-02, виданої Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради, судом установлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Департаменті та отримує допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 гривень на місяць. Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 17.06.2025 суду підтверджено, що ОСОБА_1 інших доходів, окрім допомоги при народженні дитини, не отримує.

Відповідач ОСОБА_4 є сержантом військової служби за контрактом та проходить військову службу, що підтверджено листом від 06.06.2023 за вих. № 81314702 та витягом із наказу від 26.02.2019 (а.с. 12-13). Станом на дату надання відповіді інформація про розмір утримань по виконавчим документам за місцем проходження служби відсутня.

Аналізуючи майновий стан відповідача суд ураховує, що зі слів ОСОБА_2 наразі офіційно не працевлаштований, хоча суду він доказів свого працевлаштування та рівня доходів не надав. Одночасно суд ураховує його ставлення до можливого працевлаштування, зокрема категоричну відмову від працевлаштування із офіційним доходом 6 000 8 000 грн, що на його переконання не відповідає рівню його фахових знань та навиків. Таке його ставлення до офіційного працевлаштування, наявність витрат на оренду житла, а також обізнаність із можливими неофіційними заробітками та їх рівнем дає суду підстави стверджувати, що його неофіційні доходи суттєво перевищують мінімальний дохід офіційно працевлаштованої особи.

Таким чином, аналізуючи заявлені позовні вимоги, їх правове обґрунтування та надані суду докази, наявна підстава для додаткового аналізу гарантованих державою прав і свобод людини і громадянина у частині соціального забезпечення, що може впливати на визначення розміру аліментів на утримання дружини. Такі висновки суду обґрунтовуються тим, що норми права, якими регламентований порядок стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, визначає мінімальний їх розмір з прив`язкою до прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Тому, на переконання суду, за аналогією закону мінімальний розмір аліментів на утримання дружини також може бути визначено із врахуванням прожиткового мінімуму, визначеного державою.

Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

У вказаній нормі законодавцем закріплено одне із найважливіших конституційних соціальних прав людини і громадянина - право на достатні життєвий рівень, та є яскравим прикладом впровадження в національну правову систему міжнародних правових стандартів щодо прав особи, оскільки ст. 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права встановлює, що держави, які беруть участь у цьому Пакті, визначають право кожного на достатній життєвий рівень для нього і його сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг і житло та неухильне поліпшення умов життя.

Закріплене в ст. 48 Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень належить до другого покоління прав людини, тобто до основних соціально-економічних прав. Сама природа права на достатній життєвий рівень безпосередньо пов`язує його реалізацію з виконанням Українською державою відповідних зобов`язань у галузі соціальної політики. Соціально-економічні права мають специфічні особливості, що робить їх досить залежними від сталої економічної політики держави. Це стосується і характеристики права, закріпленого в коментованій статті Конституції.

У соціально-економічних правах, в тому числі і в праві кожного на достатній життєвий рівень, розкривається важливий аспект соціальної, правової держави. Вона не може і не повинна роздавати всім громадянам матеріальні блага, але держава зобов`язана забезпечувати їм можливість захищати своє право на гідне життя. Якщо держава не зробить цього, то суспільство функціонуватиме в умовах гострих соціальних конфліктів. Встановлене в ст. 48 Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень є своєрідним стандартом, до якого повинна у своїй політиці прагнути держава.

При цьому соціальний захист включає право на забезпечення громадян у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на соціальний захист громадян гарантовано статтею 46 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Визначення прожиткового мінімуму, правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень урегульовано Законом України «Про прожитковий мінімум» (Закон № 966-XIV).

Із наданого у вказаному Законі визначення вбачається, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону № 966-XIV).

Сфера застосування прожиткового мінімуму визначена статтею 2 Закону № 966-XIV, відповідно до якої прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім`ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; визначення права на призначення соціальної допомоги; визначення державних соціальних гарантій і стандартів обслуговування та забезпечення в галузях охорони здоров`я, освіти, соціального обслуговування та інших.

Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» регламентовано, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлено у розмірі 3 028,00 гривні.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення позивачкою розмір аліментів у сумі 5 000 грн. є необґрунтованим та занадто завищеним, не підтверджений відповідними розрахунками. Натомість, виходячи із визначеного державою розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, ураховуючи наявні у відповідача неофіційні доходи та наявні витрати, суд дійшов висновку, що стягнення аліментів у розмірі, який дорівнює розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, буде достатнім для досягнення мети такого стягнення отримання позивачкою можливості забезпечити себе мінімальним набором продуктів харчування, непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, стягнення аліментів у такому розмірі не буде порушувати права відповідача та мати для нього характер надмірного тягаря. Відповідно заявлений ОСОБА_1 позов підлягає до часткового задоволення зі стягненням на користь позивачки аліментів на її утримання у розмірі 3 028,00 грн щомісячно.

При зверненні до суду позивачка відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору за подання даного позову, тому відповідно до положень ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід державного бюджету у сумі 1 211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. ст. 75, 77, 79, 80, 84 СК України, ст. ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 278-279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.) щомісячно, починаючи з 11.07.2025 і до досягнення малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох років.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь державного бюджету судовий збір у сумі 1 211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники та їх адреси:

Позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , прож.: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстр.: АДРЕСА_2 , прож: АДРЕСА_3 ).

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені судом 06.08.2025, повний текст рішення складений 06.08.2025.

Суддя Андрій ПОПЕЛЬНЮХ