Провадження №22-ц/824/7856/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Банк Форвард» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства «Банк Форвард» до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни про розірвання договору про сплату додаткової винагороди приватного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача.

На обґрунтування позову зазначив, що між сторонами 16.01.2019 року було укладено договір №16/01/19 про сплату додаткової винагороди приватному виконавцю. В подальшому, між ними укладено додаткову угоду №20/01/20 у зв`язку зі зміною прізвища приватного виконавця з «Вольф» на «Павелків», нові реквізити посвідчення приватного виконавця: №0432 від 29.11.2019 року.

Позивач зазначає, що протягом тривалого проміжку часу банком направлялися приватному виконавцю виконавчі документи, що підлягали примусовому виконанню, а останнім вживалися заходи щодо їх виконання. Однак наразі має місце істотна зміна обставин, що зумовило звернення до суду з даним позовом.

У позові зазначено, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 07.02.2023 року № 49-рш/БТ «Про віднесення АТ «Банк Форвард» до категорії неплатоспроможних», а також рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.02.2023 року № 155 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк Форвард» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку, розпочато процедуру виведення з ринку АТ «Банк Форвард» шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць: з 08.02.2023 року по 07.03.2023 року (включно).

На підставі рішення Правління Національного банку України від 07 березня 2023 року № 90-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Банк Форвард» та рішення виконавчої дирекції Фонду від 07 березня 2023 року № 276 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк Форвард» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк Форвард» строком на три роки: з 08 березня 2023 року до 07 березня 2026 року включно. Уповноваженою особою Фонду з делегуванням усіх повноважень ліквідатора АТ «Банк Форвард», визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47- 52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з Галізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, та звернення з вимогами та позовами про відшкодування шкоди (збитків), зазначеними у частині п`ятій та десятій статті 52 Закону, призначено провідного професіонала з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Міхна Сергія Семеновича строком на три роки: з 08 березня 2023 року до 07 березня 2026 року включно.

Сплата додаткової винагороди приватному виконавцю не відноситься до витрат, пов`язаних зі здійсненням ліквідаційної процедури, створює додаткове фінансове навантаження на неплатоспроможний банк та порушує права кредитора такого Банку.

Листом, який відповідачем було отримано 06.04.2023 року, Банк повідомив приватного виконавця про зміну обставин, зумовлену початком ліквідаційної процедури, та з посиланням на положення статей 651 та 652 ЦК України запропонував розірвати Договір.

Так, укладаючи Договір, позивач зазначає, що сторони не передбачали запровадження в АТ «Банк Форвард» ліквідаційної процедури, в межах здійснення якої останнє позбавлене можливості виконувати умови Договору.

Крім того, як зазначено вище, виконання умов укладеного з відповідачем договору не лише суперечить приписам спеціального закону - Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а й порушує права кредиторів неплатоспроможного банку.

У зв`язку з цим позивач просив суд розірвати договір №16/01/19 про сплату додаткової винагороди приватного виконавця, укладений 16.01.2019 року між АТ «Банк Форвард» та приватним виконавцем Павелків (Вольф) Тетяною Леонідівною.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року в задоволенні позову відмовлено та стягнуто з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 06.02.2025 року позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи. У зв`язку з цим просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

08 травня 2025 року до апеляційного суду від приватного виконавця Павелків Т.Л. надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та оскаржуване рішення залишити без змін.

04 червня 2025 року на адресу суду від позивача надійшла заява про відмову від позову (всіх або частини позовних вимог), в якій він просив постановити ухвалу про прийняття відмови АТ «БАНК ФОРВАРД» від позовних вимог до приватного виконавця (Вольф) Тетяни Леонідівни про розірвання договору № 16/01/19 від 16 січня 2019 року про сплату додаткової винагороди; визнати нечинним рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року у справі № 761/25248/23 за позовом Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни про розірвання договору № 16/01/19 від 16 січня 2019 року про сплату додаткової винагороди приватного виконавця; закрити апеляційне провадження у справі № 761/25248/23; повернути АТ «БАНК ФОРВАРД» сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 4026,00 грн;

05 червня 2025 року від позивача на адресу суду надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, однак вказану заяву було отримано секретарем об 11:30, тому колегія суддів не вирішувала вказану у заяві вимогу.

У судове засідання, призначене на 05 червня 2025 року сторони не з`явилися, про розгляд справи належним чином повідомлялась.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Частиною 1 статті 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно ч. 1 ст. 373 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

За приписами ч. 2 ст. 373 ЦПК України, якщо заява про відмову від позову відповідає вимогам ст. 206 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Позивач подав до суду про відмову від позову. Вказана заява відповідає вимогам статті 206 ЦПК України. Також позивач заявив про те, що йому відомі наслідки відмову від позову.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття відмови акціонерного товариства «Банк Форвард» від позову із одночасним визнанням нечинним рішення суду першої інстанції та закриттям провадження у справі.

Водночас у вказаній заяві позивачем було заявлено вимогу про повернення сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.2 ст.142 ЦПК Україниу разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Враховуючи викладене, поверненню підлягає лише 50 відсотків судового збору.

Окремо апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач у відзиві на позовну заяву заявив про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. Вказана заява була задоволена судом першої інстанції частково та присуджено відповідачу до стягнення з позивача 5000, 00 грн. витрат на правничу допомогу.

Вказані витрати підлягають стягненню з позивача у разі відмови від позову відповідно до вимог ч.3 ст.142 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 206, 256, 268, 373, 374, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Прийняти відмову акціонерного товариства «Банк Форвард» від позову.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року визнати нечинним, провадження у справі закрити.

Повернути з державного бюджету на користь акціонерного товариства «Банк Форвард» (код ЄРПОУ:34186061, адреса: вул. Саксаганського, 105, м. Київ, 01032) 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні апеляційної скарги у розмірі 2013 (дві тисячі тринадцять) грн 00 коп.

Стягнути акціонерного товариства «Банк Форвард» (код ЄРПОУ:34186061, адреса: вул. Саксаганського, 105, м. Київ, 01032) на користь приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: Златоустівська, 55, оф.61-62, м. Київ, 01135) 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько