У Х В АЛ А

про відмову у відкритті провадження у справі

Справа №348/1894/25

Номер провадження 2/348/1250/25

01 серпня 2025 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Солодовніков Р.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Надвірнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Надвірнянському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення неправильності запису в акті цивільного стану,

в с т а н о в и в:

До Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області 29.07.2025 звернулася ОСОБА_1 із зазначеним позовом, відповідно до якої просила встановити неправильність запису в акті цивільного стану щодо місця народження її неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати Надвірнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України внести зміни в актовий запис №3 від 06.01.2010 про народження ОСОБА_2 виправивши місце народження з м.Надвірна на м.Івано-Франківськ.

Вивчивши матеріали заяви прихожу до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у справі, виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04 та № 29465/04, пункт 24) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) закріпив поняття "суд, встановлений законом", яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити з прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.

Так, позовна заява ОСОБА_1 про встановлення неправильності запису в акті цивільного стану, обґрунтована тим, що реєстрація народження її дочки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 відбулась із порушенням діючого законодавства, зокрема пунктів 3,4 та 8 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, а працівники органу реєстрації актів цивільного стану допустили помилку при реєстрації народження дитини, зокрема місце народження дитини зазначено в актовому записі не за місцем проживання батька дитини, та без письмової згоди матері.

Відповідно до відповіді Надвірнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Надвірнянському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 16.03.2024 №8/32.15.6-19 зазначено, що реєстрація народження дитини відбулась відповідно до п.4 глави I розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, та на даний час не має можливості виправити місце народження дитини.

Згідно ст. 9 ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", Міністерством юстиції України затверджуються Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання.

Згідно ч.1 ст.6 ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ст. 6 ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. У разі зберігання актового запису цивільного стану у державній архівній установі внесення змін безпосередньо до актового запису проводиться зазначеною установою за повідомленням відділу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

Суд зазначає, що Відділ ДРАЦС є державним органом суб`єктом владних повноважень, уповноваженим здійснювати державну реєстрацію актів цивільного стану, яка має публічно-правову природу.

При цьому, спір про право на основі відповідних юридичних фактів між учасниками цих правовідносин відсутній, позивачем не встановлюється факт щодо місця народження дитини, оскільки ці обставини підтверджені відповідними документами і сторонами не заперечується.

У справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення.

Тому об`єктом перевірки у цій справі є саме дотримання відповідачем законодавства при реєстрації факту народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , процедури розгляду заяви позивачки про внесення змін до актового запису про народження й оцінка правомірності дій з відмови у задоволенні цього звернення.

Суд, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також юридичної природи обставин у справі, дійшов висновку, що відмова органу державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актового запису цивільного стану є рішенням суб`єкта владних повноважень у сфері публічно-правових відносин. Така дія (або бездіяльність) оскаржується ОСОБА_1 , а отже, спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Надвірнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Надвірнянському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення неправильності запису в акті цивільного стану, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому приймається рішення про відмову у відкритті провадження у справі.

Виходячи з наведеного, керуючись, п.1 ч.1 ст.186 ЦПК, суддя

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Надвірнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Надвірнянському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення неправильності запису в акті цивільного стану.

Роз`яснити позивачу право на звернення з адміністративним позовом за предметною юрисдикцією до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Питання повернення сплаченого судового збору вирішити після звернення ОСОБА_1 до суду із відповідною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Івано-Франківського Апеляційного суду, а якщо оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Р.С.Солодовніков