Справа № 461/6178/24 Головуючий у 1 інстанції: Павлюк О.В.
Провадження № 22-ц/811/632/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Марко О.Р.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача АТ КБ «Приватбанк»

Деркач О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання зобов`язання припиненим,

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати припиненими його зобов`язання за кредитним договором №LVH9GR від 02.09.2008 року, укладеним між ним та акціонерним товариством комерційним банком (далі АТ КБ) «Приватбанк».

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що в провадженні Галицького районного суду м. Львова перебувала цивільна справа за позовом АТ КБ «Приватбанк» до нього ( ОСОБА_2 ) про стягнення заборгованості і рішенням суду від 19.12.2022 року позов задоволено, стягнуто з нього ( ОСОБА_2 ) на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №LVH9GR від 02.09.2008 року за період з 01.03.2020 року по 13.05.2022 року в розмірі 1064,94 доларів США, що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.05.2022 року, складає 31149 грн. 50 коп.

Вказане рішення суду набрало законної сили і на його виконання Галицьким районним судом м. Львова 26.05.2023 року видано виконавчий лист №461/3257/22, на підставі якого державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 19.07.2023 року відкрито виконавче провадження ВП №72298742.

Позивач вказує, що виконання зобов?язань за кредитним договором №LVH9GR від 02.09.2008 року було забезпечено іпотекою належного йому нерухомого майна, згідно з договором іпотеки від 10.05.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тертичною Е.В. та зареєстрованим в реєстрі за №4480, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Позивачу стало відомо, що на підставі договору іпотеки від 10.05.2007 року АТ КБ «Приватбанк» звернув стягнення на предмет іпотеки, зареєструвавши за собою право власності на вказану квартиру.

Позивач зазначає, що АТ КБ «Приватбанк» неодноразово, зловживаючи своїми процесуальними правами, звертався до суду з позовними вимогами до нього про стягнення заборгованості.

Так, згідно з рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02.12.2019 року по справі №461/833/16-ц у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Вказане рішення мотивовано тим, що банк позбавлений права на звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, виконання зобов`язань за яким було забезпечено договором іпотеки, а оскільки між сторонами було завершено позасудове врегулювання питання щодо погашення заборгованості, тому, будь-які наступні вимоги банку до відповідачів є недійсними.

Окрім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.06.2024 року по справі №466/4143/20 визнано припиненими зобов?язання ОСОБА_2 за кредитним договором №Є/V 2867 від 10.05.2007 року з наступними змінами та доповненнями, договір на видачу траншу №Є/V 2867/1 від 11.05.2007 року, договір на видачу траншу №Є/V 2867/2 від 01.06.2007 року, договір на видачу траншу №Є/V 2867/3 від 12.06.2007 року, укладеними між ним ( ОСОБА_2 ) та ПАТ КБ «Приватанк» в особі філії Західне головне регіональне управління АТ КБ «Приватбанк», у зв?язку з його виконанням.

З урахуванням наведеного, вважає, що всі його зобов`язання, які виникли з укладеного між сторонами кредитного договору №LVH9GR від 02.09.2008 року, з подальшими змінами та доповненнями, припинились у момент реєстрації за АТ КБ «Приватбанк» права власності на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки виконання зобов`язань за цим кредитним договором також було забезпечено зазначеним вище договором іпотеки.

Наголошує, що в силу приписів ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку», будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

За позицією позивача, оскільки його зобов`язання перед ПАТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору №LVH9GR від 02.09.2008 року виконані внаслідок набуття банком права власності на іпотечне майно, а отже, припинились і його (позивача) зобов`язання, що випливають з умов даного договору.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2 , просив його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що договором іпотеки від 10.05.2007 року забезпечувалось виконання зобов`язань ОСОБА_2 , в тому числі, й за кредитним договором №LVH9GR від 02.09.2008 року, що підтверджено Інформаційною довідкою №81428047 від 28.02.2017 року, і АТ КБ «Приватбанк», шляхом позасудового врегулювання, звернув стягнення на передане в іпотеку майно та зареєстрував за собою право власності на це майно, що також підтверджується Інформаційною довідкою №81428047 від 28.02.2017 року.

Зауважує, що судом першої інстанції ці обставини встановлені, проте, їм не було надано належної правової оцінки, також, судом невірно застосовано приписи статті 36 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, звертає увагу на норму ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку», якою визначено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

У зв`язку з наведеним, позивач наголошує, що всі його зобов`язання, які виникли з укладеного між сторонами кредитного договору №LVH9GR від 02.09.2008 року з подальшими змінами та доповненнями, припинились у момент реєстрації за АТ КБ «Приватбанк» права власності на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , тобто з 03.10.2016 року, а відтак, всі вимоги банку після 03.10.2016 року, що стосуються його зобов`язань за цим кредитним договором, є недійсними.

Вважає, що висновки суду про те, що ним не надано достатніх доказів про те, що внаслідок реєстрації за банком права власності на предмет іпотеки було виконано зобов`язання за кредитним договором №LVH9GR від 02.09.2008 року, є помилковими і суперечать приписам ст.ст.36, 37 Закону України «Про іпотеку».

В судове засідання апеляційного суду 22.07.2025 року позивач ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто у його відсутності, за участі представників сторін.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 31.07.2025 року о 12:50.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно з ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі (ч.1 ст.545 ЦК України).

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (ч.3 ст.545 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком, правом довірчої власності.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомого майна (ч.1 ст.575 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.591 ЦК України, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 598 ЦК України визначено підстави припинення зобов`язання.

Так, зокрема, частинами першою та другою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом.

Згідно із ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ч.2 ст.1054 ЦК України зазначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») цієї глави (71), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом встановлено, що 02.09.2008 року між сторонами укладено кредитний договір №LVH9GR, згідно з яким позичальнику ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 20600 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, винагороди в зазначені договором строки (а.с.6-7 т.1).

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 грудня 2022 року, яке набрало законної сили, у справі №461/3257/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за період з 01.03.2020 року по 13.05.2022 року у розмірі 1064,94 доларів США, що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.05.2022 року складає 31149 грн. 50 коп., за кредитним договором №LVH9GR від 02.09.2008 року, та 2481 грн. судового збору.

На підставі цього рішення суду, 26.05.2023 року видано виконавчий лист №461/3257/22, який стягувачем АТ КБ «Приватбанк» пред`явлено до примусового виконання і постановою державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.07.2023 року за вказаним виконавчим листом відкрите виконавче провадження №72298742 (а.с.14 т.1).

Доказів про виконання рішення суду позивачем ОСОБА_2 не надано.

Відсутність доказів щодо виконання зобов`язання за виконавчим листом №461/3257/22, боржником за яким є ОСОБА_2 , підтверджено й судовими рішеннями у справі №461/3257/22, в якій ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16 серпня 2024 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 14 січня 2025 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (а.с.202-210 т.1).

З урахуванням наведених вище обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність визначених законом підстав для припинення зобов`язань за кредитним договором №LVH9GR від 02.09.2008 року.

При цьому, необхідно зазначити, що судові рішення, на які покликається позивач, зокрема, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2024 року, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року, у справі №466/4143/20 (а.с.15-24, 113-135, 154-196, 231-250 т.1) стосуються іншого кредитного договору, укладеного між сторонами.

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2024 року визнано припиненими зобов?язання ОСОБА_2 за кредитним договором №Є/V 2867 від 10.05.2007 року з наступними змінами та доповненнями, договір на видачу траншу №Є/V 2867/1 від 11.05.2007 року, договір на видачу траншу №Є/V 2867/2 від 01.06.2007 року, договір на видачу траншу №Є/V 2867/3 від 12.06.2007 року, укладеними між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватанк» в особі філії Західне головне регіональне управління АТ КБ «Приватбанк», у зв?язку з його виконанням.

Власне, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №Є/V 2867 від 10.05.2007 року було укладено між сторонами договір іпотеки від 10.05.2007 року (а.с.8-10) і це випливає із самого змісту договору іпотеки (п.2 договору).

Доказів на підтвердження того, що по кредитному договору №LVH9GR від 02.09.2008 року було повне або часткове погашення за кредитом внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки, який вказаний у договорі іпотеки від 10.05.2007 року, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , матеріали справи не містять.

У зв`язку з цим, безпідставними є покликання позивача на припинення його зобов`язань за кредитним договором №LVH9GR від 02.09.2008 року внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, шляхом реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ КБ «Приватбанк» на підставі договору іпотеки від 10.05.2007 року, яка була здійснена 03.10.2016 року (а.с.12 т.1).

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір, доводи апеляційної скарги не свідчать про допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 31 липня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич