Провадження №: 2/336/2512/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Звєздової Н.С.,

при секретарі судового засідання Іванченко О.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Преображенської сільської ради Пологівського району Запорізької області про визнання права власності на земельні ділянки, -

без участі сторін, -

ВСТАНОВИЛА:

Представник позивача адвокат Молоткова В.В., яка діє на підставі ордеру серії АН № 1664726 від 09.04.2025, через підсистему «Електронний суд», звернулась з вказаним позовом до суду, в якому просила визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку кадастровий номер: :01:001:0017, площею 13,0300 га, цільове призначення для ведення фермерського господарства та земельну ділянку кадастровий номер: :01:001:0018, площею 13,0300 га, цільове призначення для ведення фермерського господарства.

В обґрунтування позову зазначила, що 14 липня 2008 року Оріхівським районним судом Запорізької області по справі № 2-713/2008 ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 до Микільської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, Оріхівської державної нотаріальної контори, про встановлення факту прийняття спадку і визнання права власності на спадкове майно було задоволено. Встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті батьків, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді земельних ділянок розміром по 13,03 га на території Микільської сільської ради Оріхівського району Запорізької області і на 1/2 частину майна в грошовому виразі в сумі 39 169,24і грн. та визнано за ОСОБА_1 право власності на спадщину у вигляді двох земельних ділянок розміром по 13,03 га на території Микільської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, згідно державних актів на право приватної власності на землю серії IV-ЗП №004738 і серії IV-ЗП №004739, і частину майна в грошовому виразі в сумі 39 169,24 грн.

25 липня 2008 року рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.07.2008 року набрало законної сили.

28 лютого 2025 року позивач звернувся до державного реєстратора відділу державної реєстрації виконавчого комітету Оріхівської міської ради Озеранського В.І. із заявами про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки кадастровий номер: :01:001:0017 та кадастровий номер: :01:001:0018.

07 квітня 2025 року за №08-12/006 державним реєстратором Озеранським В.І. було надано інформацію щодо стану розгляду заяв №65536079 та №65535565 про державну реєстрацію права владності на Вищевказані земельні ділянки, відповідно до якої 04 березня 2025 року при розгляді вказаних заяв було встановлено, що рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 липня 2008 року у Справі № 2-713/2008 р., яким визнано за позивачем право власності на земельні ділянки, відсутнє в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого здійснюється за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заяви позивача були залишені без руху, у зв`язку з направленням реєстратором запиту до суду про надання копії відповідного рішення суду, в порядку, визначеному Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» від 06.10.2016 р. №1666-/ШІ.

На запит реєстратора від 28.02.2025 р. №08-12/004 «Про надання копії рішення суду», 05 березня 2025 року від Шевченківського районного суду м. Запоріжжя отримано лист №01-32/54/2025 від 04.03.2025 р. з інформацією, що матеріали судових справ, а також інші документи, які утворені в діяльності Оріхівського районного суду Запорізької області та зберігались в архіві суду, на підставі розпорядження Голови Верховного Суду від 10 травня 2022 року №29/0/9-22, яким територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області змінено та визначено Шевченківському районному суду м, Запоріжжя, для подальшого зберігання в архіві Шевченківського районного суду м. Запоріжжя не передавались.

Також, за вказаною інформацією Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, при перевірці наявності електронного примірника судового рішення по зазначеній справі в ЄДРСР не знайдено жодного документа.

В даному випадку немає можливості отримати відмову державного реєстратора, оскільки 18 березня 2025 року Міністерством юстиції України йому було припинено надання доступу до Державного реєстру нерухомого майна та їх обтяжень, посилаючись на норми підпункту 1 пункту 1 постанови КМУ від 06,03,2022 №209 «Деякі питання державної реєстрації та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» оскільки місцезнаходження суб`єкта державної реєстрації (Виконавчий комітет Оріхівської міської ради) розташоване на території, що належить до території активних бойових дій.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав відповідно до вимог визначених ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". В даному випадку право власності за позивачем на вищевказані земельні ділянки не зареєстроване, тому у відповідності до приписів чинного законодавства, він не є власником цих земельних ділянок. На теперішній час, згідно відомостей Державного земельного кадастру, право власності на земельну ділянку кадастровий № :01:001:0017 зареєстровано за померлою ОСОБА_2 , а право власності на земельну ділянку кадастровий № :01:001:0018 зареєстровано за померлим ОСОБА_3 .

Наразі, неможливість зареєструвати своє право власності на земельні ділянки в ЄДРРП позбавляє позивача можливості будь-яким чином розпоряджатися своїм майном.

З огляду на наведене, позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за ним права власності на нерухоме майно, захистити своє порушене право не має можливості, тому вважає, що існують підстави для визнання за ним права власності на земельні ділянки (згідно рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.07.2008 року по справі № 2-713/2008 р.).

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2025 справу передано в провадження судді Звєздової Н.С.

Ухвалою від 01.05.2025 справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Позивач та її представник адвокат Молоткова В.В. в підготовче судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Преображенської сільської ради Пологівського району Запорізької області в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 14 липня 2008 року Оріхівським районним судом Запорізької області по справі № 2-713/2008 ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 до Микільської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, Оріхівської державної нотаріальної контори, про встановлення факту прийняття спадку і визнання права власності на спадкове майно було задоволено. Встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті батьків, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді земельних ділянок розміром по 13,03 га на території Микільської сільської ради Оріхівського району Запорізької області і на 1/2 частину майна в грошовому виразі в сумі 39 169,24і грн. та визнано за ОСОБА_1 право власності на спадщину у вигляді двох земельних ділянок розміром по 13,03 га на території Микільської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, згідно державних актів на право приватної власності на землю серії IV-ЗП №004738 і серії IV-ЗП №004739, і частину майна в грошовому виразі в сумі 39 169,24 грн.

25 липня 2008 року рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.07.2008 року набрало законної сили (а.с. 23-26).

28 лютого 2025 року позивач звернувся до державного реєстратора відділу державної реєстрації виконавчого комітету Оріхівської міської ради Озеранського В.І. із заявами про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки кадастровий номер: :01:001:0017 та кадастровий номер: :01:001:0018.

07 квітня 2025 року за №08-12/006 державним реєстратором Озеранським В.І. було надано інформацію щодо стану розгляду заяв №65536079 та №65535565 про державну реєстрацію права владності на Вищевказані земельні ділянки, відповідно до якої 04 березня 2025 року при розгляді вказаних заяв було встановлено, що рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 липня 2008 року у Справі № 2-713/2008 р., яким визнано за позивачем право власності на земельні ділянки, відсутнє в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого здійснюється за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України (а.с. 13-14).

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заяви позивача були залишені без руху, у зв`язку з направленням реєстратором запиту до суду про надання копії відповідного рішення суду, в порядку, визначеному Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» від 06.10.2016 р. №1666-VIII.

На запит реєстратора від 28.02.2025 р. №08-12/004 «Про надання копії рішення суду», 05 березня 2025 року від Шевченківського районного суду м. Запоріжжя отримано лист №01-32/54/2025 від 04.03.2025 р. з інформацією, що матеріали судових справ, а також інші документи, які утворені в діяльності Оріхівського районного суду Запорізької області та зберігались в архіві суду, на підставі розпорядження Голови Верховного Суду від 10 травня 2022 року №29/0/9-22, яким територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області змінено та визначено Шевченківському районному суду м, Запоріжжя, для подальшого зберігання в архіві Шевченківського районного суду м. Запоріжжя не передавались.

Також, за вказаною інформацією Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, при перевірці наявності електронного примірника судового рішення по зазначеній справі в ЄДРСР не знайдено жодного документа (а.с. 11-12).

Тому, позивач в даному випадку немає можливості отримати відмову державного реєстратора, оскільки 18 березня 2025 року Міністерством юстиції України йому було припинено надання доступу до Державного реєстру нерухомого майна та їх обтяжень, посилаючись на норми підпункту 1 пункту 1 постанови КМУ від 06,03,2022 №209 «Деякі питання державної реєстрації та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» оскільки місцезнаходження суб`єкта державної реєстрації (Виконавчий комітет Оріхівської міської ради) розташоване на території, що належить до території активних бойових дій.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав відповідно до вимог визначених ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". В даному випадку право власності за позивачем на вищевказані земельні ділянки не зареєстроване, тому у відповідності до приписів чинного законодавства, він не є власником цих земельних ділянок. На теперішній час, згідно відомостей Державного земельного кадастру, право власності на земельну ділянку кадастровий № :01:001:0017 зареєстровано за померлою ОСОБА_2 , а право власності на земельну ділянку кадастровий № :01:001:0018 зареєстровано за померлим ОСОБА_3 .

Наразі, неможливість зареєструвати своє право власності на земельні ділянки в ЄДРРП позбавляє позивача можливості будь-яким чином розпоряджатися своїм майном.

Суд також погоджується з відповідністю обраного позивачем способу захисту його прав в судовому порядку, що відповідає положенням чинних нормативно-правових актів та судовій практиці.

Конституція України в ст.41 гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом, захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на правовідносини сторін з урахуванням наведеної норми процесуального закону суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів, тому знаходить всі підстави для прийняття визнання позову.

Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності у разі, якщо це право не визнається іншою особою, втрачено або відсутній правовстановлюючий документ.

Отже, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Частиною 1 статті 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від З0 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від З0 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань..

Отже, позивач не може реалізувати своє право на земельні ділянки кадастровий номер: :01:001:0017 та кадастровий номер: :01:001:0018, через відсутність електронного примірника рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.07.2008 року по справі №2-713/2008 р. в ЄДРСР, яке засвідчує право власності на вказане нерухоме майно, і відсутність оригіналу документу, що засвідчує право власності позивача на спадкове майно, позбавляє його змоги підтвердити своє право власності на вищевказане нерухоме майно та можливості розпорядитись своєю власністю на власний розсуд.

У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З огляду на наведене, позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за ним права власності на нерухоме майно, захистити своє порушене право не має можливості, тому суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За вказаних обставин, оскільки відповідач не заперечував проти позову, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачкою, підлягає поверненню з державного бюджету. Інша сума судового збору розподілу не підлягає, оскільки позивачкою такі вимоги не заявлені.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 19, 263-265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, ст.ст. 316, 318, 321, 328 ЦК України

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку кадастровий номер: :01:001:0017, площею 13,0300 га, цільове призначення для ведення фермерського господарства, яка розташована на території Микільської сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку кадастровий номер: :01:001:0018, площею 13,0300 га, цільове призначення для ведення фермерського господарства, яка розташована на території Микільської сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого за квитанцією про сплату № 4826-7376-4285-8562 від 16.04.2025 у розмірі 1 710,05 гривень.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого за квитанцією про сплату № 4076-8276-3941-1547 від 09.04.2025 у розмірі 2 256,33 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання (зареєстроване згідно позову): АДРЕСА_1 .

Відповідач: Преображенська сільська рада Пологівського району Запорізької області, , місцезнаходження: Запорізька область, Пологівський район, с. Преображенка, вул. Преображенська, 3.

Суддя: Н.С. Звєздова