САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/6606/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

03.02.2025 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Богатько Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2024 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 26.06.2009 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 під час перебування у шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 . 15.01.2020 року шлюб між сторонами розірвано рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 16.12.2019 року. Дочка, ОСОБА_4 після розлучення залишилася проживати разом з відповідачкою. За рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 16.12.2019 року з позивача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.11.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Після окупації м. Торецька Донецької області, позивач переселився до м. Слов`янськ Донецької області. Відповідач разом з дочкою виїхали до російської федерації. Отримувати фактично аліменти відповідач не має можливості, українські банківські карти не працюють в російській федерації. Позивач знаходиться в дуже скрутному матеріальному становищі. У зв`язку з переселенням він вимушений орендувати житло, позивач втратив все майно, з початку повномасштабного вторгнення не отримував заробітну плату, є інвалідом з дитинства, стан його здоров`я значно погіршився у зв`язку зі складними умовами існування та постійним стресом. Просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 16.12.19 по справі №225/7813/19, на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , частки до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

17 грудня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, раніше надав клопотання, в якому просив розгляд справи провести без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі.

Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно.

Дослідивши матеріали справи суддя вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 16 грудня 2019 року (справа № 225/7454/19) шлюб між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 26.06.2009 року Щербинівською селищною радою м. Дзержинська Донецької області, актовий запис № 14 розірвано (а.с. 5-6).

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 16 грудня 2019 року (справа № 225/7813/19) стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.11.2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-10).

З посвідчення серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи з дитинства (а.с. 11-12).

З довідки від 29.07.2024 року №1429- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

З копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що з 01.04.2019 року позивач працював слюсарем з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики 5 розряду на експлуатаційно-ремонтній дільниці №3 виробничої одиниці «Дзержинськтепломережа» (а.с. 15-19).

Відповідно до положення ст.27 Конвенції про права дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Положеннями ч.1 ст.192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За своїм юридичним змістом положення ст.192 СК України не носять імперативного припису, а є нормами диспозитивними, тобто дають суду право, а не обов`язок на зменшення розміру стягуваних аліментів. Право на зменшення розміру аліментів, виникає тільки за наявності певних обставин, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що він є інвалідом та внутрішньо переміщеною особою, перебуває у скрутному матеріальному становищі, змушений орендувати житло та не отримує заробітну плату, а відповідач з донькою виїхали до російської федерації.

Суд не бере до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи з дитинства, оскільки на момент винесення рішення про стягнення аліментів з нього на утримання доньки, він вже був інвалідом, а відтак дана обставини не свідчить про зміну майнового стану або погіршення стану здоров`я на теперішній час.

В той же час, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт суттєвої його матеріального або сімейного стану.

Відтак, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено факу погіршення його майнового стану.

Окремо слід звернути увагу на те, що згідно із ч.8 ст.7СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не може, крім того, розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним, тому суд вважає, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180-184, 191, 192 СК України, ст.ст.5-13, 34, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 280-284 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про зменшення розміру стягуваних аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О.П.Румянцев