Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.07.2025 Справа №607/3538/25 Провадження №2/607/2067/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Гайдук М.В.

представника відповідача Равліва М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних нарахувань за час користування безпідставно набутими коштами ,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Равлів М.І. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача в користь позивача 30 686,02 грн. нарахованих штрафних санкцій за прострочення грошового зобов`язання, з яких: 22521,95 грн. інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання та 8 164,07рн. три відсотки річних, нараховані за період з 01.06.2023 до 19.02.2025 року.

В обгрунтування заявлених вимог представник позивача вказує на те, що 09 серпня 2023 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення у справі №607/9904/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у сумі 114 500 гривень, а також інфляційні втрати у сумі 38 617,13 грн. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 5 627, 75 грн. 22 вересня 2023 року Тернопільським відділом державної виконавчої служби Тернопілсьької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження №72829658 з примусового виконання виконавчого листа №607/9904/23, виданого 15 вересня 2023 року на виконання означеного судового рішення. У порядку примусового виконання вказаного виконавчого листа, 18.10.2024 року ОСОБА_2 вніс на депозитний рахунок відділу ДВС кошти в сумі 5 016,66 грн та 07.11.2024 року - 6 016,66 грн., які було зараховані на рахунок ОСОБА_1 , як часткове погашення боргу. На момент подачі позову, рішення суду відповідачем у повному обсязі не виконаним, заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 становить 153 728, 22 грн. Також, вказав, що згідно судового рішення від 09 серпня 2023 року у справі №607/9904/23, суми інфляційних втрат та трьох процентів річних було стягнуто із відповідача за період з 12 жовтня 2021 року по 01 червня 2023 року. Відтак, сторона позивача просить суд стягнути суми штрафних санкцій (інфляційних витрат та три процети річних) за період із 01.06.2023 року по 19.02.2025 року.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов не подав.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Равлів М.І. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі із підстав наведених у позові та просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, з невідомих суду на те причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2023 року у справі №607/9904/23, яке набрало законної сили, задоволеного позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів. Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у сумі 114 500 гривень, а також інфляційні втрати у сумі 38617, 13 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 5627,75 грн., а також 1 587, 46 грн. судового збору.

Як вбачається із означеного судового рішення сума нарахованих інфляційних витрат та три проценти річних було стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з 12.10.2021 до 01.06.2023.

Згідно із ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання вказаного судового рішення 15 вересня 2023 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/9904/23.

22 вересня 2023 року старшим державним виконавцем Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дерев`янчук Х.О., відкрито виконавче провадження №72829658 з примусового виконання означеного виконавчого листа.

Відповідно до інформації викладеній у листі Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.10.2024 №355/28.16-94,18.10.2024 на депозитний рахунок відділу ДВС надійшли кошти в сумі 5 104,22 грн., списані з банківського рахунку боржника ОСОБА_2 .

Крім цього, як вбачається із наданої суду зарахування на картку позивача, відповідачем у рахунок заборгованості за вказаним судовим рішенням було сплаченого 07.11.2024 5016, 66 грн.

Таким чином, із загальної суми заборгованості, яка складає 114 500 гривень, інфляційні втрати у сумі 38617, 13 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 5627,75 грн., а також 1 587, 46 грн. судового збору відповідачем було сплачено 10120,88 грн., які були зараховані у рахунок заборгованості по процентах.

Відтак, заборгованість відповідача станом на момент подачі позову, тобто на 20.02.2025 у розмірі 114 500 грн. погашена не була.

Позивач, як на підставу заявлених вимог, посилається на те, що слід стягнути із відповідача на його користь грошові кошти, за період із 01 червня 2023 року 19.02.2025 року у розмірі 30686,02 грн., з яких 22521,95 грн. інфляційних витрат, 8164,07 грн. три відсотки річних, нарахованих ним із суми боргу у розмірі 158 744,88 грн.

Згідно з положень статей 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України).

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункти 17, 18, 26, 28; № у ЄДРСР 73469624), від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункти 21, 22, 25, 42, 45; № у ЄДРСР 74838873), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (№ у ЄДРСР 82997465)).

Крім цього, у своїй постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України, виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Судом встановлено, що відповідач станом на момент подачі позові, тобто станом на 20.02.2025 не повернув грошове зобов`язання перед позивачем, а саме суму безпідставно набутих коштів у розмірі 114500 грн., як це встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду, яке набрало законної сили, від 09 серпня 2023 року.

Таким чином, суд оцінивши та дослідивши докази, а також у їх сукупності, вважає, що із відповідача підглягають стягненню у користь позивача нараховані за період із 01.06.2023 по 19.02.2025, втрати від інфляції, розмір яких буде складати - 17 974,94 грн., а також три проценти річних 5 919,49 грн. із розрахунку основної суми безпідставно набутих коштів, яка складає 114500 грн. При цьому, суд не бере до уваги розрахунки надані позивачем, оскільки ним розраховано суми втрат від інфляції та три відсотки річних, від загальної суми боргу відповідача у розмірі 153 728,22 грн. у яку було включено нараховані згідно рішення суду від 09.08.2023 року по справі №607/9904/23 за період з 12.10.2021 до 01.06.2023. Однак, суд вважає, що такі нарахування повинні здійснюватись лише виходячи із основної суми боргу відповідача, а саме безпідставно набутих коштів у розмірі 114500 грн.

Відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача в частині застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 14 цього Кодексу цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача з вини відповідача щодо виконання грошового зобов`язання, відповідач відзиву не подав та не спростував доводи позивача, а тому вважає, що позов підлягає до частково задоволення, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 23 894 грн. 43 коп., з яких втрати від інфляції становлять - 17 974,94 грн., три проценти річних від простроченої суми становить 5 919,49 грн.

Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути із відповідача в користь ОСОБА_1 943 (дев`ятсот сорок три) грн.. 16 коп. судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4,13, 82, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних нарахувань за час користування безпідставно набутими коштами, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 5 919 (п`ять тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять) грн.49 коп. три відсотки річних, а також 17 974 (сімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) грн. 94 коп. інфляційних витрат за час користування безпідставно набутими коштами за період з 01.06.2023 року по 19.02.2025 року, а всього 23 894 (двадцять три тисячі вісімсот дев`яносто чотири) грн. 43 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 943 (дев`ятсот сорок три) грн.. 16 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний зміст рішення суду складений 28 липня 2025 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2

Головуючий суддяВ. В. Ромазан