Справа № 515/484/25
Провадження № 2/515/728/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарсткий районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Луцюка В.О.,

при секретарі судового засідання Комерзан Л.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Дімітренко Валерій Євстафійович, до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

04 квітня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника Дімітренка В.Є. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, який обґрунтований таким.

У грудні 2012 році зі згоди власника ОСОБА_3 поселився у житловому будинку АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Згідно з рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 січня 2023 року за позивачем визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими та побутовими будівлями і спорудами.

Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, яка на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯИ № 900424, виданого Нерушайською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 01 лютого 2010 року, належить ОСОБА_3 .

Позивач постійно користувався земельною ділянкою та вважав, що нерухоме майно належить Нерушайській сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області, а не перебуває у власності ОСОБА_3 .

Враховуючи, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , земельна ділянка під вказаним будинком раніше набула ознак об`єкта права власності, однак рахується за померлою ОСОБА_3 на підставі Державного акта, він не може отримати правовстановлюючий документ на землю у позасудовому порядку, просить визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку в порядку ст. 120 ЗК України.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримують (вх.№2192/25-Вх від 09.05.2025).

Відповідач також подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає, зазначив про дійсність обставин, викладених позивачем у позові (вх.№2153/25-Вх від 05.05.2025).

Згідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За такого, суд ухвалив слухати справу у підготовчому засіданні за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що згідно з рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 січня 2023 року за позивачем за набувальною давністю визнано право власності на будинок садибного типу з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 02 березня 2023 року (а.с. 17-18).

Право власності на будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами зареєстровано за позивачем 10 березня 2023 року державним реєстратором Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області Летінським С.О., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040 (а.с. 9).

Згідно з довідкою старости с. Нерушай Татарбунарської міської ради М.Ворожки вих.№ 180 від 05 червня 2024 року, позивач з грудня 2012 року проживає постійно у будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Як вбачається з копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 900424, виданого Нерушайською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 01 лютого 2010 року на підставі рішення Виконкому сільської ради № 38 від 08 грудня 1997 року зі змінами, згідно з РС №210-V від 11 вересня 2009 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №84, ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:001:0164, (а.с.13) .

Згідно з довідкою старости с. Нерушай Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області М.Ворожки від 23 червня 2025 року вих. № 186, на території с. Нерушай не було і немає АДРЕСА_1 , тому у Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ № 900424, виданому на ім`я ОСОБА_3 , допущено помилку і замість вірного « АДРЕСА_1 » помилково вказано « АДРЕСА_1 » (а.с. 40).

Зміна назви провулку «Радянського» на Радійсний» мало місце відповідно до рішення V сесії VІІ скликання Нерушайської сільської ради № 31- VІІ від 05 лютого 2016 року «Про ліквідацію символів комуністичного тоталітарного режиму на території Нерушайської сільської ради», про що свідчить довідка, видана старостою с. Нерушай Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області М.Ворожкою (а.с. 42).

Вартість вказаної земельної ділянки станом на 28 травня 2024 року, згідно із довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості, становить 137 191,75 грн (а.с. 14-15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого за актовим записом № 80 від 18 лютого 2014 року, місце реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області (а.с. 12).

Згідно з повідомленням державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю. від 23 травня 2025 року вих. № 310/01-16, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.78 ЗК України, 2001 року, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у ч.1 ст.79 ЗК України, як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ч. 1 ст.120 ЗК України, у редакції на час набуття права власності, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) звернула увагу на принципі єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, оскільки забезпечує цивільний оборот вказаних об`єктів з урахуванням природи речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст. 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Судом встановлено, що житловий будинок, який перейшов у власність до позивача на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 січня 2023 року, розташованій на земельній ділянці з кадастровим номером: :02:001:0164.

Земельна ділянка під вказаним будинком раніше набула ознак об`єкта права власності, однак рахується за померлою ОСОБА_3 на підставі Державного акта, у зв`язку з чим позивач не може отримати правовстановлюючий документ на землю у позасудовому порядку та зареєструвати право власності.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК).

Відтак, до позивача перейшла земельна ділянка, яка належала померлій ОСОБА_3 в силу закону і на якій розміщено належне йому домоволодіння. При цьому, те, що позивач не посвідчив перехід права на землю жодним чином не вплинуло на наявність в нього права власності на цей об`єкт, оскільки таке посвідчення є лише підтвердженням з боку держави права. Цільове призначення земельної ділянки не змінювалося.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що отримавши право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, позивач набув і право власності на земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку, який належить позивачу на праві власності, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На прохання позивача суд залишає судові витрати за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем смт Сарата Одеської області, РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:001:0164, що належала ОСОБА_3 згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 900424, виданого Нерушайською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 01 лютого 2010 року на підставі рішення Виконкому Нерушайської сільської ради 38 від 08 грудня 1997 року зі змінами, згідно з РС №210-V від 11 вересня 2009 року, зареєстрованого в Книзі записів, реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №84.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду, який відраховується з дати складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 04.08.2025.

Суддя В.О. Луцюк