Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/1657/25
Провадження № 2/279/1004/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року м.Коростень

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі головуючого судді ІвашкевичО. Г., з секретарем Маковською Д.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Коростенської міської ради, Комунального підприємства «Коростенське міжміське бюро технічно інвентаризації» про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

До Коростенського міськрайонного суду Житомирської області звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Коростенської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення.

В обґрунтування позову зазначають, що на підставі Договору купівлі-продажу від 24.06.2006 ОСОБА_1 належало 5/36 частини нежитлового приміщення сховища для техніки №423 (секції 1-5), а саме: приміщення 1-1 площею 117,2 м.кв., приміщення 1-2 площею 175,8 м.кв., що знаходиться АДРЕСА_1 . Загальна площа придбаних приміщень становить 293,0 м.кв. Даному Договору передувало укладання договору про розподіл часток нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу від 10.06.2006 року №983, в якому частка 5/36 складає 293,0 м.кв. При проведенні державної реєстрації даного Договору про розподіл часток нежитлового приміщення, реєстратором КП «Коростенське МБТІ» було допущено помилку при формуванні Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: в розділі замість = частка - 5/36 =, правильно повинно бути сформовано - частка - 1/1 =. Факт допущення помилки підтверджується довідкою КП Коростенське МЕТІ від 18.11.2024 року № 354. Згідно з Договором купівлі продажу від 19.03.2008 року №1933, ОСОБА_1 продала нежитлове приміщення 1-2 площею 175,8 м.кв. ОСОБА_2 , що становило 3/5 частин від належного їй об`єкта нерухомості. В розпорядженні ОСОБА_1 залишилось приміщення 1-1 площею 117,2 м.кв., що становить 2/5 частини від придбаного на підставі Договору купівлі-продажу від 24.06.2006р об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення сховища для техніки №423 (секції 1-5)).

Оскільки в Договорі купівлі-продажу від 19.03.2008 року №1933 частка приміщення не визначалась, а лише визначалась його площа 175,8 м.кв., реєстратором КП «Коростенське МБТІ» була допущена помилка при формуванні витягу про державну реєстрацію права власності, в якому була зазначена частка 1/1, а повинно була бути зазначено частка 3/5. На даний час в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності відображене неналежним чином та відображена в такому вигляді: за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення 1-2, площею 175,8 м.кв., що становить 1/1 частин нежитлового приміщення, секція 1-5, сховища для техніки №423- за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення 1-1, площею 117,2 м.кв., що становить 1/1 частин нежитлового приміщення, секція 1-5, сховища для техніки №423.

Фактично за наслідками укладеного договору купівлі-продажу від 19.03.2008 року №1933, частки в реєстрі нерухомого майна мали б бути відображені наступним чином: за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення 1-2, площею 175,8 м.кв., що становить 3/5 від частки 1/1 частин нежитлового приміщення, секція 1-5, сховища для техніки №423; за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення 1-1, площею 117,2 м.кв., що становить 2/5 від частки 1/1 частин нежитлового приміщення, секція 1-5, сховища для техніки №423. Внесення змін та виправлення помилок в Реєстрі нерухомого майна, який існував до 29.12.2012 року неможливо, що підтверджується інформаційною довідкою БТІ.

При усному зверненні у відділ реєстрації ЦНАП виконавчого комітету Коростенської міської ради позивачів було повідомлено, що в даній ситуації зареєструвати право власності на дані нежитлові приміщення можливо лише на підставі рішення суду, оскільки підставою для запису в новому реєстрі може бути рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно у відповідній частці. Враховуючи вищезазначені обставини позивачі на даний час позбавлені можливості розпоряджатися та укладати будь-які правовики з належним їм майном, оскільки інформація в реєстрі не відповідає інформації, яка зазначена в договорах купівлі-продажу. Внесення змін до реєстру прав на нерухоме майно який діяв до 29.12.2012р. неможливе, а в діючому реєстрі інформація про дані правочини відсутня, отже відсутній об`єкт для внесення змін, тому позивачі змушені ініціювати відповідне звернення до суду з метою відновлення порушених прав

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями розгляд цивільної справи переданий судді Івашкевич О.Г.

Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.04.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Відповідач 13.05.2025 року направив до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що належним відповідачем у даній справі має бути КП «Коростенське МБТІ», оскільки помилки при внесені інформації до Реєстру прав власності на нерухоме майно були допущені реєстратором саме цього комунального підприємства, і на момент їх здійснення виконавчі органи міських рад не були наділені повноваженнями щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Крім того, звертає увагу, що позовна заява не містить обґрунтування позовних вимог саме до територіальної громади в особі виконавчого комітету міської ради, адже вона жодним чином не оспорює право власності позивачів, не порушувала право позивачів на вільне володіння, користування та розпорядження належним їм нерухомим майном.

Позивачі 20.05.2025 року подали до суду клопотання про залучення до участі у справі як співвідповідача КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» та подали заперечення на відзив, в якому зазначили, що у разі у разі встановлення відсутності у позивачів права власності на спірне майно територіальна громада має право набуття права власності на таке майно, отже є належним відповідачем у справі.

Відповідно до ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26.05.2025 року клопотання позивачів задоволено, залучено до участі у справі як співвідповідача Комунальне підприємства «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації», відкладено підготовче засідання та надано строк співвідповідачу надати відзив на позовну заяву.

12.06.2025 року на адресу суду від територіальної громади Коростенської міської ради надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову як до неналежного відповідача, також звертає увагу на неналежний спосіб захисту, оскільки право власності позивачів ніким не оспорюється, а має місце помилка при оформленні реєстрації права власності. Крім того, стверджує, що позовна заява не містить достатнього обґрунтування та підтвердження обставин звернення до ЦНАПу виконкому Коростенської міської ради, зокрема відсутні докази такого звернення та відмови уповноваженого органу.

11.06.2025 року від КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» надійшов відзив, в якому співвідповідач визнав помилку при формуванні витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, однак не має можливості її виправити, оскільки починаючи з 29.12.2012 року БТІ не здійснюють державну реєстрацію.

Суд, дослідивши зміст позовної заяви, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності та взаємозв`язку докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до таких висновків.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Спірні правовідносини регулюються главою 29 «Захист права власності» третьої книги «Право власності» Цивільного кодексу України.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що на підставі договору про розподіл часток нежилого приміщення від 10.02.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Добролежа Л.Г. 10.02.2006 року №983, у власність та користування ОСОБА_3 переходить приміщення 1-1 площею 117,2 м2, приміщення 1-2 площею175,8 м2, та становить 5/36 часток нежитлового приміщення , сховища для техніки, що складає секції 1-5. З моменту нотаріального посвідчення цього договору право спільної сумісної власності на нежилу будівлю припиняється згідно зі ст.367 ЦК України (п.19 Договору). Відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів від 10.02.2006 року зареєстрований договір розподілу часток нежилого майна за номером правочину 1143690.

24.06.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно якого остання набула у власність 5/36 часток нежилого приміщення, сховища для техніки АДРЕСА_2 . Вказаний договір був нотаріально посвідчений та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 24.06.2006 року за № 1393454.

17.03.2008 року КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» здійснило реєстрацію права власності не нерухоме майно нежилого приміщення, що складає 5/36 частки сховища для техніки № 423 (секція 1-5) за адресою: АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_1 у частці 1/1 на підставі договору купівлі-продажу № 5144 від 24.06.2006 року.

19.03.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно якого остання набула у власність нежиле приміщення 1-2 (секції 3-5), площею 175,8 кв.м., розташоване у АДРЕСА_3 . Вказаний договір нотаріально посвідчений за зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 19.03.2008 року за № 2766585.

21.03.2008 року КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» здійснило реєстрацію права власності не нерухоме майно нежилого приміщення, що складає 5/36 частки сховища для техніки № 423 (секція 1-5) за адресою: АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_2 у частці 1/1 на підставі договору купівлі-продажу № 1933 від 19.03.2008 року.

Отже, судом встановлено та визнається КП «Коростенське МБТІ», що після державної реєстрації Договору про розподіл часток нежитлового приміщення, реєстратором КП «Коростенське МБТІ» при прийнятті 17.03.2008 року рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 було допущено помилку, зокрема на підставі договору купівлі-продажу № 5144 віл 24.06.2006 року у зв`язку з припиненням права спільної часткової власності, виділена частка ОСОБА_3 як окремого об`єкта нерухомого майна мала б складати частці 1/1, а не 5/36, що у подальшому призвело до помилок в оформленні часток у праві власності інших власників.

Позивачі у позовній заяві посилаються на ст.328 ЦК України, яка передбачає підстави набуття права власності, які не заперечуються сторонами, оскільки засновані на договорах купівлі-продажу, які в силу принципу презумпції правомірності правочину, гарантованого ст.204 ЦК України, є дійсними.

Суд встановив, що жодна з осіб, залучених до участі у справі в якості відповідачів, не оспорює право власності позивачів на нерухоме майно, що є предметом позовних вимог. Більш того, як територіальна громада, так і КП «Коростенське МБТІ» визнають, що право власності набуто позивачами правомірно, однак мають місце помилки при оформленні права власності на підставі укладених договорів, допущених реєстратором КП «Коростенське МБТІ».

Статтею 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі- Закон) визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 цього Закону).

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

На момент прийняття реєстратором КП "Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради рішення про реєстрацію права власності діяло Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5. (Далі - Тимчасове положення №7/5)

Відповідно до пунктів 1.3 Тимчасового положення №7/5 державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Пунктом 1.4 Тимчасового положення №7/5 визначено, що державна реєстрація прав власності на нерухоме майно (далі - реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ.

Положеннями п. 2.1 Тимчасового положення №7/5 встановлено, що для реєстрації виникнення, існування, припинення права власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. Відповідальність за достовірність та повноту інформації у документах несе власник (власники) нерухомого майна.

Згідно з п. 4,3 Тимчасового положення №7/5 При поділі нерухомого майна для кожного з об`єктів нерухомого майна відкриваються нові розділи Реєстру прав і нові реєстраційні справи, кожному з об`єктів нерухомого майна присвоюється новий реєстраційний номер.

Пунктом 5.2 Тимчасового положення № 7/5 встановлено, що витяг з Реєстру прав або інформаційна довідка видаються на підставі відомостей, які містяться в Реєстрі прав, після отримання відповідної заяви встановленої форми (додаток 8) чи офіційного запиту від органів, зазначених у пункті 5.1.2.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Закону України від 11.02.2010 № 1878-VI "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", який набрав чинності з 01.01.2013, державна реєстрація в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек, надання інформації із зазначених реєстрів здійснюються до 01.01.2013.

Державний реєстратор, нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" № 1952-IV від 01.07.2004, починаючи з 01.01.2013 року мають доступ до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек і використовують під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень реєстраційні дані зазначених реєстрів.

Водночас, починаючи з 01.01.2013 року суб`єкти владних повноважень, до компетенції яких належить державна реєстрація прав на нерухоме майно, не повноважні вносити будь-які зміни або доповнення до Реєстру прав власності на нерухоме майно, проте використовують ці дані під час проведення державної реєстрації прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Не повноважні вносити зміни та доповнення до Реєстру прав і посадові особи бюро технічної інвентаризації.

Разом з тим, частиною другою статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" № 1952-IV від 01.07.2004 встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Згідно з пунктом 41 Порядку ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17).

Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 та від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18.

За таких обставин, на переконання суду, позивачами може бути використаний такий спосіб захисту порушеного права як скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Суд також враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 14.12.2021 у справі № 344/16879/15-ц, якою визначено, що визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.

У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.

Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.

Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

За обставин даної справи суд дійшов висновку, що обраний позивачами механізм захисту права власності шляхом визнання за ними права власності, передбачений ст.392 ЦК України, яке ніким не оспорюється, підтверджене належними правовстановлюючими документами, є незастосованим до даних правовідносин через відсутність предмету спору.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідача Територіальної громади Коростенської міської ради про те, що він є неналежним відповідачем, як власне і КП «Коростенське МБТІ», оскільки жоден з них не має майнового інтересу, не оспорює правомірності правочинів та не набуває права власності на майно, що є предметом спору.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Коростенської міської ради, Комунального підприємства «Коростенське міжміське бюро технічно інвентаризації» про визнання права власності слід відмовити.

Керуючись ст. 4, 12, 19, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Коростенської міської ради, Комунального підприємства «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його винесення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач: Територіальна громада в особі виконавчого комітету Коростенської міської ради , місце проживання: 11501, Житомирська, м.м. Коростень, вул.вул. Грушевського, 22, ,

Відповідач: Комунальне підприємство "Коростенське міжміське бюро техінчної інвентаризації", , Житомирська область, м.Коростень, вул.Сосновського, 36

Суддя: Оксана ІВАШКЕВИЧ