Справа № 372/2969/22
Провадження № 2/369/447/25
РІШЕННЯ

Іменем України

05.08.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

за участі секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л.,

прокурора Немцева Є.Г.,

представника відповідача Невечері К.П.,

представника третьої особи Іщенко Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 372/2969/22 за позовною заявою заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Феодосіївської сільської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат «Хотівський» про скасування рішень, витребування земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат «Хотівський» в якому з врахуванням заяви про зміну предмету позову просить суд: витребувати на користь держави в особі Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки з наступними кадастровими номерами: :03:004:0007, :01:001:0356, :01:002:0186, :01:006:0252, :01:008:0580, :04:004:0271, :04:001:0033, :04:002:0183, :04:002:0184, :04:002:0185, :04:003:0003, :04:006:0646, :04:006:0656, :04:006:0657, :04:006:0658, :04:006:0659, :04:006:0660, :006:0662, :04:007:0010, :04:008:0248, :04:008:0249, :04:008:0253, :04:008:0260, :01:011:0129, :01:011:0130, :01:011:0132, :04:006:5256, :04:006:5258, :02:001:5441, :02:001:5442, :02:001:5443, :02:002:5601, :02:002:5602 та стягнути з відповідача судовий збір.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі державних актів на право колективної власності КСП Агрокомбінат «Хотівський» на землю серії КВ від 06.12.1999 №109, №110 та від 07.12.1999 №111 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Герасимів Ю.В. здійснено державну реєстрацію права приватної власності за СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» 33 земельних ділянок в межах сіл Лісники, Ходосіївка та Хотів Феодосіївської об`єднаної територіальної громади. В подальшому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. посвідчено договори купівлі-продажу вказаних земельних ділянок, які у СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» придбав ОСОБА_1 і на їх підставі внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких власником спірних 33 земельних ділянок значиться відповідач ОСОБА_1 .

Прокурор посилається на те, що СТОВ «Хотівський» не мав жодних правових підстав для оформлення права власності на спірні земельні ділянки, а відтак і на їх подальше відчуження на користь відповідача. При цьому, як на підставу позову, прокурор посилається на п. 8 частини 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та стверджує, що у переліку документів, які є підставами для реєстрації права власності, державний акт на право колективної власності на землю відсутній, а тому реєстрація права власності за СТОВ «Хотівський» на спірні земельні ділянки є незаконною.

Також, прокурор зазначає, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність, зокрема, колективним сільськогосподарським підприємствам. Разом з цим, у зв`язку з перетворенням радгоспу «Хотівський» на КСП Агрокомбінат «Хотівський», у ході здійснення приватизації державного майна, на підставі рішень виконкомів Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 28.04.1999 за №2/21, Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22.04.1998 б/н та Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30.04.1998 №102 КСП Агрокомбінат «Хотівський» видано державні акти на право колективної власності на землю КВ від 06.12.1999 за №109, №110 та від 07.12.1999 за №111, відповідно до яких даному підприємству передано у колективну власність землі в межах вищевказаних сільських рад загальною площею 1 637,5 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Таким чином, на думку позивача, встановлено факт набуття права колективної власності на землю за вказаними державними актами у КСП Агрокомбінат «Хотівський».

Рішенням зборів уповноважених членів КСП Агрокомбінат «Хотівський» від 03.03.2000 було вирішено реорганізувати КСП Агрокомбінат «Хотівський» у СТОВ Агрокомбінат «Хотівський». Особи, які бажають стати засновниками відповідача повинні протягом двох тижнів подати відповідну заяву до реорганізаційної комісії. У подальшому Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 06.04.2000 за №1978 було зареєстровано статут СТОВ Агрокомбінат «Хотівський», відповідно до пункту 1.1 якого товариство засноване шляхом реорганізації через перетворення КСП Агрокомбінат «Хотівський» та є його правонаступником у повному обсязі усіх прав та обов`язків останнього. Пунктом 6.1 статуту було визначено, до учасники створюють статутний фонд за рахунок вкладів учасників у розмірі 232 000,00 грн.. Учасниками товариства є ОСОБА_2 з часткою (13%), ОСОБА_3 (13%) та ТОВ «Земельний центр» (74%). Прокурор стверджує, що ТОВ «Земельний центр» не був членом КСП Агрокомбінат «Хотівський», а вклади фізичних осіб учасників становлять незначний відсоток активів та пасивів КСП Агрокомбінат «Хотівський», виходячи з цього факт правонаступництва не відповідає нормам законодавства.

За твердженням прокурора, в разі прийняття рішення про реорганізацію КСП Агрокомбінат «Хотівський» шляхом перетворення в іншу юридичну особу колишні члени КСП автоматично повинні були стати учасниками цієї юридичної особи, позаяк перетворенням є зміна організаційно-правової форми, а не складу учасників. Однак, в даному випадку, не відбулась реорганізація КСП Агрокомбінат «Хотівський», оскільки 06.04.2000 було проведено реєстрацію саме нового підприємства СТОВ «Агрокомбінат «Хотівський», яке не є суб`єктом колективної власності, а КСП Агрокомбінат «Хотівський» припинилось.

Прокурор, посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 у справі №907/29/19, зазначає що КСП не могло бути безпосередньо перетворено у СТОВ інакше як через розпаювання землі із визначенням частки кожного члена КСП та виходу із складу КСП, що припиняло колективну власність. У подальшому члени КСП могли створити та вступити у СТОВ, однак вже зі своїми приватними земельними ділянками.

Отже, за висновком прокурора, зазначення у статуті новоствореної юридичної особи про правонаступництво без наявності відповідних фактичних обставин, які є підставами правонаступництва, не вважається правомірним та не передбачає жодних правових наслідків.

Прокурор вважає, що за таких обставин, на момент державної реєстрації за СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» права власності на спірні земельні ділянки дане товариство не було ані власником зазначених земельних ділянок, ані землекористувачем на законних підставах.

Прокурор зазначає, що з огляду на наведені вище обставини, має місце факт припинення колективного сільськогосподарського підприємства як суб`єкта колективної власності на землю, що підпадає під дію п. 21 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України. Таким чином, спірними реєстраційними діями безпідставно зареєстровано право приватної власності на земельні ділянки, які до того ж на момент реєстрації вважались власністю територіальної громади в особі Феодосівської сільської ради. Крім цього, на підставі документів про колективну власність безпідставно зареєстровано право приватної власності.

Оскільки реєстрація права власності за відповідачем відбулась без достатніх правових підстав та із порушенням вимог закону, документи, на підставі яких здійснено державну реєстрацію, не відповідають ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент вчинення спірних реєстраційних дій) та не засвідчують факту набуття права і не могли бути підставами для державної реєстрації такого права, спірні реєстраційні дії не можуть вважатись законними, а земельні ділянки підлягають витребуванню на користь держави в особі Феодосіївської територіальної громади.

Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 14.10.2022 справу направлено за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2022 року визначено головуючим суддю Янченка А.В.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2023 справу прийнято до провадження та відкрито загальне позовне провадження.

02.03.2023 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти позовних вимог. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що відповідачем на підставі договорів купівлі-продажу, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. були придбані спірні землеьні ділянки у СТОВ Агрокомбінат «Хотівський». Відповідач є законним і добросовісним набувачем земельних ділянок, право власності на момент укладення відповідних договорів було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відомості про наявні обмеження у використанні земельних ділянок, заборони відчуження, іпотеки були відсутні. Договори купівлі-продажу відповідають вимогам законодавства, а добросовісність набувача презюмується, а отже факт добросовісності набувача не потребує додаткового встановлення його судом або підтвердження будь-яким способом. На час придбання земельних ділянок відповідач не знав та не міг знати про можливі перешкоди для придбання земельних ділянок, не відомі такі обмеження йому і нині. Відповідач зазначає, що до укладення договорів купівлі-продажу він здійснив всі можливі дії, щоб впевнитись у правовому статусі майна, яке придбавалось, перевірив витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перевірив власника земельних ділянок, перевірив повноваження органів управління та відсутність судових спорів щодо земельних ділянок. Тобто, придбавши земельні ділянки та зареєструвавши на них право власності, відповідач у законний спосіб набув право власності. При чому, позов не містить жодних обґрунтувань стосовно порушень щодо даних правочинів. А тому, вимоги щодо витребування земельних ділянок з володіння відповідача є безпідставними.

Крім цього, відповідач зазначає, що у позивача відсутні права, що підлягають захисту, оскільки позивач законно та добровільно передав спірні земельні ділянки третій особі, а третя особа є законним і добросовісним власником земельних ділянок на момент передачі їх відповідачу. Так, у 1999 році на підставі рішень Лісниківської сільської ради, Ходосівської сільської ради, Хотівської сільської ради КСП Агрокомбінат «Хотівський» було передано у колективну власність землі в межах вказаних сільських рад про що було видано державні акти на право колективної власності на землю, які були зареєстровані в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №109, №110 та №111. Тобто, була виражена воля власника (позивача) на передачу землі третій особа. Окрім цього, змінилась форма власності. Відповідач зазначає, що посилання прокурора на норма Закону 2498, якими доповнено перехідні положення Земельного кодексу України, щодо земель КСП є необгрунтованим, оскільки ця норма розповсюджується на вільні від власника землі колишніх КСП, які ліквідовані чи збанкрутілі. Крім цього, ця норма набула чинності у 2019 році, тобто через 20 років після того, як землі були передані третій особі у власність.

Також, відповідач у відзиві звертає увагу, що посилання прокурора на реорганізацію третьої особи як обґрунтування припинення прав на землю є безпідставним. Чинне на час реорганізації третьої особи законодавство чітко визначало про перехід всіх прав та обов`язків при такому виді реорганізації як перетворення. За таких обставин правами на спірні земельні ділянки після їх передачі позивачем у 1999 році володіла третя особа, і підстав для їх припинення не було, а тому і відсутні підстави виникнення цих прав у інших осіб. А тому позивача відсутні права та інтереси, які підлягають захисту.

У відзиві відповідач також наголошує про відсутність у прокурора повноважень на здійснення представництва інтересів держави в особі Феодосіївської сільської ради Київської області з огляду на невиконання прокуратурою вимог ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а тому зазначає, що в частині цих вимог позовна заява має бути залишена без розгляду.

Крім іншого, у відзиві відповідач посилається на безпідставність втручання у право власності відповідача та порушення принципу пропорційності, тобто справедливої рівноваги між інтересами держави, пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка страждає від такого втручання.

08.05.2023 через канцелярію суду надійшли пояснення третьої особи у справі, в яких третя особа заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні. Свої заперечення третя особа обґрунтовує тим, що 03.12.1999 року був виданий указ Президента України №1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки», яким зобов`язано здійснити реформування колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно протягом грудня 1999 - квітня 2000 року, шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності (далі - приватні формування). Тобто, вказаним указом було прямо передбачено організаційно-правові форми юридичних осіб, на які мають бути перетворені колективні сільськогосподарські підприємства, однією із яких прямо названо господарські товариства, різновидом яких на той час і на сьогодні є товариства з обмеженою відповідальністю. Отже, перетворення КСП Агрокомбінат «Хотівський» на ТОВ Агрокомбінат «Хотівський» не тільки не суперечило, але було здійснено у повній відповідності із нормами указу Президента України №1529/99.

Третя особа у своїх поясненнях зазначає, що протоколом №2 від 03.03.2000 року КСП Агрокомбінат «Хотівський» () був перетворений в СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» () та 06.04.2000 року було видне свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи в ЄДР, тобто код ЄДРПУ не змінювався. Пунктом 1 статуту СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» було прямо визначено, що створене товариство є правонаступником всіх майнових прав та обов`язків КСП Агрокомбінат «Хотівський». Вказана реєстрація є дійсною й не оспорюється у суді.

Зазначає, що норми Земельного кодексу України (в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин) в частині припинення права колективної та приватної власності є імперативними, а положення ст. 28, ст. 114 даного кодексу не визначають реорганізацію як підставою для припинення права власності на землю чи процедури переходу права на землю колективної форми власності на землю державної чи комунальної власності окрім як викуп, добровільна відмова чи відчуження або через суд як безхазяйне майно.

Також, звертає увагу на те, що СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» в 2008-2009 роках зверталось до Державного комітету із земельних ресурсів щодо надання роз`яснень з питань правонаступництва та оформлення права на землю, і Державний комітет із земельних ресурсів листами від 06.05.2008 №14-13-11/4516 та від 24.02.2009 №14-17-11/1800, надав обґрунтовані відповіді щодо правомірності правонаступництва та переоформлення прав на землю від реорганізованого КСП до СТОВ Агрокомбінат «Хотівський».

Після перетворення КСП, проведення інвентаризації, розробки необхідної технічної документації у відповідності до вимог законодавства та наданих роз`яснень, СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» привело у відповідність чинному законодавству України документи на земельні ділянки й переоформило ці права як того вимагає п. 6, 7 Перехідних положень Земельного кодексу України. Таким чином не відповідає законодавству та фактичним обставинам твердження позивача про те, що СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» не набуло права на земельні ділянки реорганізованого КСП.

Третя особа у поясненнях, крім іншого, наголошує на тому, що питання законності перетворення КСП Агрокомбінат «Хотівський» в СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» та набуття права власності на земельні ділянки в порядку правонаступництва неодноразово переглядалось судами, в тому числі і за позовами прокуратури, і за результатами перегляду даного питання суд однозначно встановив обставини та факти наявності правонаступництва та переходу до СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» всіх прав та обов`язків КСП, в тому числі і щодо земель, права на які посвідчені зазначеними вище державними актами.

В своїх пояснення третя особа, також, звертає увагу на те, що посилання позивача на прийняті у 2019 році норми права (Закон 2498) через майже 20 років після перетворення підприємства й переходу прав на землю є протиправним, адже відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства не мають зворотної дії в часі, їх дія поширюється на відносини, які виникли раніше, лише у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують цивільну відповідальність особи. Та наголошує на тому, що норми Закону 2498, яким були доповнено п.21 Перехідних положень Земельного кодексу України, стосуються вільних земель (в яких немає власника), а також припинених КСП (ліквідованих).

Додатково зазначає, що постанову Вищого господарського суду України від 17.04.2008 у справі № 216/12-06/9/2, якою нібито був встановлений факт створення нового підприємства СТОВ Агрокомбінат «Хотівський», а не його перетворення з КСП Агрокомбінат «Хотівський», було скасовано постановою Верховного Суду України від 26.08.2008р, а тому інформація, що міститься в ній не є преюдиційним фактом та не може бути доказом у справі. Крім цього, позивач посилається на відомості, які вказані у вищевказаній постанові, яка не відповідає дійсним обставинам справи. Так, на час реорганізації учасниками СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» стали колишні члени КСП ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .. При цьому, ТОВ «Земельний Центр» вступив до учасників СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» лише 18.03.2004, та і створений був лише 26.08.2003.

08.06.2023 через канцелярію суду надійшла заява представника відповідача про застосування строків позовної давності, в якій адвокат звертає увагу на те, що прокурором заявлено віндикаційний позов, на який поширюється загальна позовна давність. При цьому, представник відповідача посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №914/3224/16, в якій зазначено, що початок перебігу позовної давності обчислюється з моменту, коли майно вибуло з володіння власника, при цьому строк позовної давності не підлягає поновленню у разі укладення надалі договору купівлі-продажу відповідного майна. Також, представник відповідача в заяві наголошує на тому, що органом, уповноваженим державою здійснювати захист цих інтересів у спірних правовідносинах є Феодосіївська сільська рада, яка неодноразово була учасником спірних правовідносин. Неодноразово і прокуратура приймала розгляд в таких справах як учасник справи. Таким чином, позивач та прокурор були обізнані про вибуття з власності позивача спірних земель, що є підставою для застосування строку позовної давності.

12.06.2023 від прокуратури через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву та на пояснення третьої особи, в якій аргументуючи заперечення прокурор фактично розширено повторює обставини, викладені у позовній заяві.

04.06.2024 на адресу суду надійшла заява прокурора про зміну предмету позову в якій прокурор посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 19.05.2020 у справі №916/1608/18, від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13, в яких значиться, що рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно. Такий запис вноситься, якщо право власності зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Прокурор зазначає, що спірними реєстраційними діями безпідставно зареєстровано право приватної власності на земельні ділянки, які до того ж на момент реєстрації вважались власністю територіальної громади в особі Феодосіївської сільської ради, однак скасування спірних незаконних реєстраційних дій у межах заявлених позовних вимог не є необхідним для відновлення порушених державних інтересів.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.05.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті на 07.07.2025 року.

У судовому засіданні 31.07.2025 року прокурор позовні вимоги підтримав. Просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні 31.07.2025 року представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні 31.07.2025 року представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Представник позивача Феодосіївської сільської ради у судове засідання 31.07.2025 року не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про наступне.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За частиною 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду із позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 4, 7 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 906/240/18, від 01.11.2018 у справі № 910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

У постанові від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №715-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області» Феодосіївська об`єднана територіальна громада включила в себе Ходосівську, Гвоздівську (Васильківський район), Іванковичівську (Васильківський район), Лісниківську, Рославичівську (Васильківський район) та Хотівську сільські ради, тож прокурором вірно визначено, що спірні земельні ділянки, які знаходяться на території Ходосівської, Лісниківської, Хотівської сільських рад та у с. Лісники знаходяться у на території Феодосіївської сільської ради.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

В обґрунтування необхідності здійснення представництва інтересів держави в особі Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області в суді, прокурор у позовній заяві зазначив, що незаконним набуттям спочатку третьою особою, а потім відповідачем права власності на спірні земельні ділянки порушено інтереси Феодосівської об`єднаної територіальної громади Обухівського району Київської області, шляхом позбавлення її можливості вільного володіння, користування та розпорядження цими ділянками. З урахуванням того, що спірні земельні ділянки знаходяться в адміністративних межах Феодосівської сільської ради Обухівського району Київської області, її власником є саме територіальна громада Феодосівської сільської ради Обухівського району Київської області.

Київська обласна прокуратура зверталася з листом від 08.09.2022 №15/1-613вих22 до Феодосіївського сільського голови, у якому докладно викладала зміст виявлених порушень, та посилаючись на ст. 122 та п. 21 Перехідних положень Земельного кодексу України просила надати у строк до 26.09.2022 інформацію про те, чи вживались сільською радою заходи на захист інтересів територіальної громади з метою повернення у комунальну власність спірних земельних ділянок.

Ані станом на дату відкриття провадження у справі, ані станом на дату розгляду справи від Феодосіївської сільської ради не надійшло ні відповіді на лист, ні оскарження представництва прокуратурою інтересів держави в особі Феодосіївської сільської ради, ні будь-яких пояснень щодо позову, що свідчить про бездіяльність позивача та те, що Феодосіївська сільська рада самоусунулась від вирішення спірних правовідносин.

Підстави для представництва прокурором інтересів держави повинні існувати на час звернення до суду та повинні бути доведені відповідними доказами. Прокурор повинен надати суду докази, які свідчать про те, що відповідний орган державної влади (інший суб`єкт владних повноважень) не здійснює захисту інтересів держави або здійснює його неналежним чином. Такими доказами, зокрема, можуть бути звернення прокурора до відповідного органу щодо захисту інтересів держави, відповіді на них та інші письмові докази, що стосуються справи (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 263/2038/16-а).

Разом з цим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в п. 5.6 постанови від 16.04.2019 у справі №910/3486/18, в якій вказано, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Таким чином, прокурор, звертаючись з позовом, вірно визначив орган, який здійснює владні управлінські функції у спірних відносинах, зазначив підстави для представництва прокурором інтересів держави, та дотримався порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України.

Враховуючи, що інтереси держави до цього часу залишаються не захищеними, а Феодосіївською сільською радою Обухівського району Київської області допущено бездіяльність, суд приходить до висновку, що вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах.

Разом із тим, позовні вимоги прокурора до відповідача задоволенню не підлягають з викладених нижче підстав.

Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Отже, суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

За змістом ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до державного акту на право колективної власності на землю серії КВ від 06.12.1999, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №109, виданого відповідно до рішення виконкому Лісниківської сільської ради народних депутатів від 28.04.1999 №2/21, колективному сільськогосподарському підприємству агрокомбінату «Хотівський» було надано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 293,1 га землі в межах згідно із планом.

Відповідно до державного акту на право колективної власності на землю серії КВ від 06.12.1999, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №110, виданого відповідно до рішення виконкому Ходосівської сільської ради народних депутатів від 22.04.1998 б/н, колективному сільськогосподарському підприємству агрокомбінат «Хотівський» було надано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 821,1 га землі в межах згідно із планом.

Відповідно до державного акту на право колективної власності на землю серії КВ від 07.12.1999, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 111, виданого відповідно до рішення виконкому Хотівської сільської ради народних депутатів від 30.04.1998 №102, колективному сільськогосподарському підприємству агрокомбінат «Хотівський» було надано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 523,3 га землі в межах згідно із планом.

Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 10.02.2000 №66 зобов`язано КСП Агрокомбінат «Хотівський» до 01.03.2000 завершити роботи по визначенню земельних та майнових паїв в натурі та винести на затвердження загальних зборів членам КСП.

Згідно з протоколом № 2 зборів уповноважених членів КСП Агрокомбінат «Хотівський» від 03.03.2000 було прийнято рішення реорганізувати КСП Агрокомбінат «Хотівський» в ТОВ Агрокомбінат «Хотівський», який є правонаступником всіх прав та обов`язків КСП Агрокомбінат «Хотівський».

На підставі зазначеного протоколу КСП Агрокомбінат «Хотівський» був перетворений СТОВ Агрокомбінат «Хотівський», про що 06.04.2000 було видано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи в ЄДР.

Згідно з п. 1.1 Статуту СТОВ Агрокомбінат «Хотівський», зареєстрованим Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 06.04.2000 за № 1978, товариство є правонаступником майнових прав та обов`язків КСП Агрокомбінат «Хотівський».

На підставі вище вказаних державних актів на право колективної власності на землю №109, №110, №111 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Герасимів Ю.В. здійснено державну реєстрацію права приватної власності за СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» на земельні ділянки в межах сіл Лісники, Ходосіївка та Хотів Феодосіївської об`єднаної територіальної громади на підставі наступних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень:

№ 59363398 від 20.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0007 площею 0,2953 га в с. Хотів;

№59433079 від 23.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0356 площею 0,0068 га в с. Лісники;

№59443158 від 23.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0186 площею 0,3178 га в с.Хотів;

№59367311 від 20.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0252 площею 0,0547 га в с. Лісники;

№59364702 від 20.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:0580 площею 0,1016 га в с.Лісники;

№59444223 від 23.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0271 площею 1,9206 га в с. Ходосіївка;

№59355687 від 20.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0033 площею 2,5658 га в с. Хотів;

№59439659 від 23.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0183 площею 0,4992 га в с. Хотів;

№59439889 від 23.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0184 площею 1,4661 га в с. Хотів;

№59439236 від 23.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0185 площею 1,8286 га в с. Хотів;

№59436880 від 23.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0003 площею 0,4758 га в с.Хотів;

№59439444 від 23.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0646 площею 1,5649 га в с. Хотів;

№59440111 від 23.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0656 площею 4,032 га в с. Хотів;

№59440266 від 23.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0657 площею 0,6786 га в с. Хотів;

№59360919 від 20.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0658 площею 0,7558 га в с. Хотів;

№59361690 від 20.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0659 площею 2,0161 га в с. Хотів;

№59355886 від 20.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0660 площею 1,3257 га в с. Хотів;

№59568095 від 30.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0662 площею 1,1373 га в с. Хотів;

№59440459 від 23.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:007:0010 площею 1,358 га в с. Хотів;

59362290 від 20.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:008:0248 площею 0,3216 га в с. Хотів;

№59441752 від 23.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:008:0249 площею 3,1696 га в с. Хотів;

№59356411 від 20.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:008:0253 площею 0,6383 га в с. Хотів;

№59569026 від 30.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:008:0260 площею 0,3589 га в с. Хотів;

№59361938 від 20.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0129 площею 0,5564 га в с. Хотів;

№59362124 від 20.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0130 площею 1,0165 га в с. Хотів;

№59356659 від 20.07.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0132 площею 0,4532 га в с. Хотів;

№60464371 від 20.09.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:5256 площею 0,2282 га в с. Хотів;

№60464644 від 20.09.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:5258 площею 0,9532 га в с. Хотів;

№60461105 від 20.09.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:5441 площею 0,1676 га в с. Хотів;

№60461298 від 20.09.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:5442 площею 0,0032 га в с. Хотів;

№60461557 від 20.09.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:5443 площею 0,3855 га в с. Хотів;

№60463425 від 20.09.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:5601 площею 0,8973 га в с. Хотів;

№60463725 від 20.09.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:5602 площею 0,0012 га в с. Хотів.

В подальшому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. посвідчено договори купівлі-продажу вказаних земельних ділянок, які у СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» придбав ОСОБА_1 і на їх підставі внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про право власності ОСОБА_1 на земельні ділянки:

кадастровий номер :03:004:0007 площею 0,2953 за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за №61434, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61940500 від 30.11.2021;

кадастровий номер :01:001:0356 площею 0,0068 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за №61429, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61950935 від 30.11.2021;

кадастровий номер :01:002:0186 площею 0,3178 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 №61442, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61944321 від 30.11.2021;

кадастровий номер :01:006:0252 площею 0,0547 га за договором купівлі-продажу від 30.l l.2021 за №61428, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61946822 від 30.11.2021;

кадастровий номер :01:008:0580 площею 0,1016 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за №61432, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61953141 від 30.11.2021;

кадастровий номер :04:004:0271 площею 1,9206 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за №61427, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61950307 від 30.11.2021;

кадастровий номер :04:001:0033 площею 2,5658 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за №61436, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 61941459 від 30.11.2021;

кадастровий номер :04:002:0183 площею 0,4992 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за№61439, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61942703 від 30.11.2021;

кадастровий номер :04:002:0184 площею 1,4661 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за №61440, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61943237 від 30.11.2021;

кадастровий номер :04:002:0185 площею 1,8286 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за №61441, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61943775 від 30.11.2021;

кадастровий номер :04:003:0003 площею 0,4758 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за № 61433, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61940115 від 30.11.2021;

кадастровий номер :04:006:0646 площею 1,5649 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за №61448, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61953466 від 30.11.2021;

кадастровий номер :04:006:0656 площею 4,032 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за №61449, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61953763 від 30.11.2021;

кадастровий номер :04:006:0657 площею 0,6786 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за №61450, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61954145 від 30.11.2021;

кадастровий номер :04:006:0658 площею 0,7558 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за №61451, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 61954419 від 30.11.2021;

кадастровий номер :04:006:0659 площею 2,0161 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за №61452, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61954637 від 30.11.2021;

кадастровий номер :04:006:0660 площею 1,3257 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за №61453, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61954841 від 30.11.2021;

кадастровий номер :04:006:0662 площею 1,1373 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за №61454, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61955059 від 30.11.2021;

кадастровий номер :04:007:0010 площею 1,358 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за №61435, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61940858 від 30.11.2021;

кадастровий номер :04:008:0248 площею 0,3216 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за №61443, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61944766 від 30.11.2021;

кадастровий номер :04:008:0249 площею 3,1696 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за №61444, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61945308 від 30.11.2021;

кадастровий номер :04:008:0253 площею 0,6383 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за №61446, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61947569 від 30.11.2021;

кадастровий номер :04:008:0260 площею 0,3589 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за №61447, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61948321 від 30.11.2021;

кадастровий номер :01:011:0129 площею 0,5564 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за № 61437, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61941847 від 30.11.2021;

кадастровий номер :01:011:0130 площею 1,0165 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за №61673, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61949631 від 30.11.2021;

кадастровий номер :01:011:0132 площею 0,4532 га за договором купівлі-продажу від 30.11.2021 за № 61438, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №61942281 від 30.11.2021;

кадастровий номер :04:006:5256 площею 0,2282 га за договором купівлі-продажу від 16.12.2021 за №64526, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №62339508 від 16.12.2021;

кадастровий номер :04:006:5258 площею 0,9532 га за договором купівлі-продажу від 16.12.2021 за №64528, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №62343916 від 12.12.2021;

кадастровий номер :02:001:5441 площею 0,1676 га за договором купівлі-продажу від 16.12.2021 за №64529, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №62344660 від 16.12.2021;

кадастровий номер :02:001:5442 площею 0,0032 га за договором купівлі-продажу від 16.12.2021 за №64530, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №62354286 від 16.12.2021;

кадастровий номер :02:001:5443 площею 0,3855 га за договором купівлі-продажу від 16.12.2021 за №64531, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №62352543 від 16.12.2021;

кадастровий номер :02:002:5601 площею 0,8973 га за договором купівлі-продажу від 16.12.2021 за №64533, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №62353819 від 16.12.2021;

кадастровий номер :02:002:5602 площею 0,0012 га за договором купівлі-продажу від 16.12.2021 за №64534, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №62354589 від 16.12.2021.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина перша, друга статті 321 ЦК України).

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Однією з підстав заявленого прокурором позову є посилання на відсутність факту правонаступництва відповідача ТОВ Агрокомбінат «Хотівський» () за КСП Агрокомбінат «Хотівський» (), якому було видано державні акти на право колективної власності на землю, та твердження прокурора про те, що спірні земельні ділянки з 01.01.2019 перейшли до комунальної власності.

Так, згідно положенням Закону України «Про підприємства в Україні» (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносини) колективне підприємство визначено як вид підприємств в Україні; ліквідація та реорганізація яких, відповідно до статті 34 (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) здійснюється за рішенням власника з дотриманням вимог антимонопольного законодавства, а у випадках, передбачених цим Законом, - за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду; підприємство вважається реорганізованим або ліквідованим з моменту виключення його з державного реєстру України; при перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке виникло, переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.

Статтею 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» у відповідній редакції визначено, що реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) та ліквідація підприємства провадяться за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) його членів або за рішенням суду чи арбітражного суду. У разі злиття підприємства з іншим підприємством усі майнові права та обов`язки кожного з них переходять до новоствореного підприємства. У разі поділу підприємства до новостворених підприємств переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства. При перетворенні одного підприємства в інше до новоствореного підприємства переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.

Таким чином, за приписами наведених законів при злитті, приєднанні чи перетворенні підприємства правонаступник реорганізованого підприємства отримує за передаточним балансом його зобов`язання та майно.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» підприємство самостійно володіє, користується і розпоряджається належними йому об`єктами власності. Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном. Право власності підприємства охороняється законом. Належне йому майно може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства або зборів уповноважених.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі №2 від 03.03.2000 року КСП Агрокомбінат «Хотівський» () був перетворений в СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» () та 06.04.2000 року було видане свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи в ЄДР, який є його повним правонаступником.

Крім цього, факти та обставини законності перетворення КСП Агрокомбінат «Хотівський» у СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» та набуття права власності на земельні ділянки в порядку правонаступництва встановлено також рядом рішень судів, які набрали законної сили.

Так, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що прокурор у 2007 році звертався до господарського суду Київської області з позовом до СТОВ Агрокомбінату «Хотівський» про визнання недійсним частково рішення загальних зборів КСП Агрокомбінату «Хотівський» про реорганізацію його в СТОВ Агрокомбінат «Хотівський», яке оформлене протоколом № 2 від 03.03.2000.

Господарський суд Київської області від 02.11.2007 у справі № К9/358-07 ухвалив рішення про відмову у позові прокурора, установивши законність перетворення КСП Агрокомбінат «Хотівський» у СТВО Агрокомбінат «Хотівський».

Постановою Вищого господарського суду України від 27.11.2007 року у справі №131/13-05, підтверджені встановлені факти й обставини правонаступництва судами попередніх інстанцій, а саме що СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» є правонаступником всіх прав обов`язків КСП Агрокомбінат «Хотівський», в тому числі відносно земельної ділянки у встановлених межах, терміни переоформлення якої законодавством не визначені.

Крім цього, судом досліджено рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.02.2005 у цивільній справі № 2-2303/05, яким встановлено факт наявності у учасників зборів уповноважених членів КСП Агрокомбінат «Хотівський», які відбулися 03.03 2000, наданих їм членами підприємства повноважень, необхідних для участі у зборах та прийняття рішення про реорганізацію підприємства та факт прийняття рішення про реорганізацію КСП Агрокомбінат «Хотівський» від 03.03.2000 повноважними зборами і достатньою для його прийняття кількістю голосів у встановленому законом порядку. У вказаному рішення судом прямо зазначено, що «оскільки СГТОВ Агрокомбінат «Хотівський» є правонаступником КСП Агрокомбінат «Хотівський», він набув усіх прав та обов`язків останнього…». При цьому, в даній справі апеляційну та касаційну скарги прокуратури в інтересах держави в особі Ходосівської сільської ради на вказане рішення було відхилено відповідними ухвалою апеляційного суду Львівської області від 28.07.2008 та ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.12.2011.

Також судом з матеріалів справи було визначено, що рішенням Києво-Святошинського суду Київської області від 13.11.2007 у справі №2-3840/2007 встановлено, що: «…відповідно до рішення зборів членів КСП Агрокомбінат «Хотівський», які відбулися 03.03 2000, підприємство реорганізовано шляхом перетворення в СГТОВ Агрокомбінат «Хотівський». У відповідності ч. 2 ст. 37 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, ч. 6 ст. 31 Закону «Про колективне сільськогосподарське підприємство», при реорганізації підприємства до новоствореного переходять майнові права й обов`язки колишнього підприємства в обсязі, що відповідає виду реорганізації».

Крім того, у постанові Київського апеляційного суду від 23.01.2024 у справі №372/2967/22 суд встановив, що: "розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 10.02.2000 №66 зобов`язано КСП Агрокомбінат «Хотівський» до 01.03.2000 завершити роботи по визначенню земельних та майнових паїв в натурі та винести на затвердження загальних зборів членам КСП. Згідно протоколу №2 зборами уповноважених членів КСП Агрокомбінат «Хотівський» від 03.03.2000 було прийнято рішення реорганізувати КСП Агрокомбінат «Хотівський» в ТОВ Агрокомбінат «Хотівський», який є правонаступником всіх прав та обов`язків КСП Агрокомбінат «Хотівський». На підставі зазначеного протоколу КСП Агрокомбінат «Хотівський» був перетворений СТОВ Агрокомбінат «Хотівський», про що 06 квітня 2000 року було видано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи в ЄДР. Згідно з п. 1.1 Статуту СТОВ Агрокомбінат «Хотівський», зареєстрованого Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 06.04.2000 за №1978, СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» є правонаступником майнових прав та обов`язків КСП Агрокомбінат «Хотівський».

Аналогічних висновків дійшов і Господарський суд Київської області у рішенні від 01.03.2024 у справі №911/1280/23, дане рішення залишено в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2024.

Таким чином, судом вбачається наявність факту перетворення КСП Агрокомбінат «Хотівський» у СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» та факт повного правонаступництва, до спірних правовідносин не може бути застосований пункт 21 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу, спірні землі не є комунальною власністю Феодосіївської сільської ради, у зв`язку з чим віндикаційний позов про витребування спірних земельних ділянок на користь держави в особі Феодосіївської сільської ради є необгрунтованим та не належить до задоволення.

Матеріали справи не містять доказів того, що надані КСП Агрокомбінат «Хотівський» спірні земельні ділянки перейшли до державної чи комунальної власності на момент перетворення КСП Агрокомбінат «Хотівський»`у СТОВ Агрокомбінат «Хотівський».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це є несумісним з принципом юридичної визначеності».

Таким чином, вищенаведені судові рішення, учасником яких є СТОВ Агрокомбінат «Хотівський», є преюдиційними при розгляді даної справи.

У свою чергу, прокурором не надано доказів, які б могли спростувати встановлені в наведених вище судових рішеннях обставини. Крім цього матеріали справи не містять доказів того, що спірні земельні ділянки, що надані КСП Агрокомбінат «Хотівський», перейшли до державної чи комунальної власності на момент перетворення КСП у СТОВ Агрокомбінат «Хотівський».

Стосовно норми, на яку здійснює посилання позивач, п. 21 Розділу Х. Перехідних положень Земельного кодексу України, з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» набрав чинності 01 січня 2019 року.

Зазначена норма регулює правовідносини щодо земель, які не перебувають у приватній власності та залишилися внаслідок припинення КСП.

Згідно матеріалів справи КСП Хотівський був перетворений в СТОВ. Перетворенням згідно норм цивільного права є зміна організаційно-правової форми.

Відповідно до п. 7 Перехідних положень чинного Земельного кодексу України від 25.10.2001 передбачає, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Обов`язку та строків переоформлення цих прав законом не встановлено, а норми, що встановлюють відповідний обов`язок, наприклад відповідно до п.6 Перехідних положень Земельного кодексу України, визнані неконституційними рішенням N5-рп/2005 22 вересня 2005 року Конституційного Суду України.

Отже, суд вважає, що СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» як законний правонаступник КСП Агрокомбінат «Хотівський», зберегло за собою право власності на спірні земельні ділянки, яке належали КСП Агрокомбінат «Хотівський».

Щодо доводів про відмінність складу засновників КСП Агрокомбінат «Хотівський» та СТОВ Агрокомбінат «Хотівський», як на підставу відсутності правонаступництва, суд зазначає, що діючим законодавством під час реорганізації КСП Агрокомбінат «Хотівський» й створення його правонаступника - СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» та в подальшому в ході реформування, й на сьогодні, не було й немає обмежень щодо визначення чи зміни учасників під час реорганізації. Спеціальним законодавством було передбачено можливість колишнім членам КСП як долучитися до учасників підприємства-правонаступника, так і створите нове (без правонаступництва), а також займатися сільськогосподарською діяльністю індивідуально тощо. Тому твердження прокурора про відсутність правонаступництва внаслідок відмінності кількості членів КСП та його правонаступника не має будь якого обґрунтування та суперечить Конституції, іншим нормам права та засадам реформування аграрного сектору економіки України, визначеним на час виникнення спірних правовідносин.

Неможливим є застосування до спірних правовідносин норми права, які прийняті у 2019 році (положення п. 21 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 р.), що набули чинності після перетворення й переходу прав на землю від КСП Агрокомбінат «Хотівський» до СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» у 2000 році, оскільки відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства не мають зворотної дії в часі, їх дія поширюється на відносини, які виникли раніше, лише у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

Принцип неможливості поширення норм права на відносини, що виникли до їх прийняття, закріплено також на конституційному рівні (стаття 58 Конституції України). Такий принцип є гарантією для приватних осіб у тому, що їх становище не буде погіршено прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акта, і це відповідає такій складовій принципу верховенства права як правова визначеність.

Підстав для зміни власника земельних ділянок після перетворення КСП «Хотівський» в СГ ТОВ «Агрокомбінат Хотівський» також не вбачається.

За ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. У рішенні N 5-рп/2005 22 вересня 2005 року Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення Земельного кодексу України зазначено, що Закони, інші нормативно-правові акти, які визначають порядок реалізації встановлених Конституцією України та міжнародними договорами прав і свобод людини і громадянина, в тому числі порядок набуття права власності, не повинні звужувати, заперечувати чи в будь-який інший спосіб обмежувати ці права і свободи. Тобто жодний нормативно-правової акт, у тому числі прийняти зміни (п.21) до Розділу Х. Перехідних положень Земельного кодексу України що регулює набуття права власності територіальних громад, не може обмежувати та заперечувати діючі права осіб.

На переконання суду, викладеними вище обставинами та наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що спірні земельні ділянки не перебувають у комунальній власності Феодосіїської сільської територіальної громади, адже були передані у власність КСП Агрокомбінат «Хотівський» і до цього часу із такої власності не вибували.

Відповідно до положень ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісність набуття майна можлива лише тоді коли майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, наслідком правочину, здійсненого з таким порушенням, є не двостороння реституція, а витребування майна із незаконного володіння (віндикація). Отже, право особи, яка вважає себе власником майна, підлягає захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача із використанням правового механізму, встановленого ст. 388 ЦК України.

Враховуючи наведене, спірні земельні ділянки можуть бути витребувані від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову до добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України без визнання недійсними договорів, на підставі яких відбулося відчуження спірного майна.

Ефективність обраного позивачем, який не мав волевиявлення на укладення оспорених правочинів, способу захисту своїх прав не викликає обґрунтованих сумнівів.

Разом з цим, віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння, тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) "юридично" - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (постанова Верховного Суду від 23.11.2023 у справі №370/457/20).

Однак, суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, приходить до висновку, що жодні права або інтереси Феодосіївської сільської ради, яка уповноважена здійснювати право комунальної власності щодо майна, належного на такому праві Феодосіївській сільській територіальній громаді, оспорюваними діями СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» не порушені. Феодосіївська сільська рада не має повноважень щодо спірних земельних ділянок, які перебувають у власності спочатку КСП Агрокомбінат «Хотівський», а після внаслідок зміни організаційно-правової форми - у власності СТОВ Агрокомбінат «Хотівський».

У зв`язку з відсутністю доказів порушення прав Феодосіївської сільської ради на земельні ділянки, відсутні матеріально-правові підстави звертатись за захистом цього права шляхом витребування даних земельних ділянок від їх законного власника.

Решта доводів учасників справи та всі подані докази судом уважно досліджені та розглянуті та не спростовують вказаного висновку суду.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає, що позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Разом з цим, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Якщо ж суд встановить, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору (сторона спірних правовідносин за конкретною позовною вимогою), суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за неповажності причин її пропущення, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верхового Суду від 22.08.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі №575/476/16-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (пункт 73), від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц (пункт 80), від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 61), №522/2201/15-ц (пункт 62) та №522/2110/15-ц (пункт 61), від 07.08.2019 у справі №2004/1979/12 (пункт 71), від 18.12.2019 у справі №522/1029/18 (пункт 134), від 16.06.2020 у справі №372/266/15-ц (пункт 51), від 07.07.2020 у справі N 712/8916/17-ц (пункт 28), 29.06.2021 у справі №904/3405/19 (пункт 57), від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (пункт 129)).

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, тому у суду відсутні підстави для розгляду питання про застосування у справі строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволенні позову заступника керівника Київської обласної прокуратури відмовлено, понесені ним судові витрати у справі, які складаються з судового збору покладаються судом на прокуратури.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 14, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 12, 81, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Феодосіївської сільської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат «Хотівський» про скасування рішень, витребування земельних ділянок, - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 06.08.2025 року.

Cуддя А.В. Янченко