У Х В А Л А

31 липня 2025 року м. Київ

Справа №757/8062/23-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/13747/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Ільєвої Т.Г. 20 листопада 2024 року у м. Києві, повний текст рішення складений 29 листопада 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, зменшення загального розміру заборгованості за кредитним договором, що змінений після реструктуризації зобов`язання,

в с т а н о в и в

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, зменшення загального розміру заборгованості за кредитним договором, що змінений після реструктуризації зобов`язання - залишено без задоволення.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням позивач, ним 16 червня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду засобами поштового зв`язку направлено апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року - залишено без руху, для зазначення інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року.

Зазначеною ухвалою встановлено, що проголошення рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року відбулось за відсутності учасників судового процесу /т.2 а.с.142/. Позивач був обізнаний про розгляд справи в суді першої інстанції та про ухвалення оскаржуваного рішення 20 листопада 2024 року, що підтверджується протоколом судового засідання від 20 листопада 2024 року, в якому його представник приймав участь /т.2 а.с.139-141/.

27 листопада 2024 року представником позивача на електронну пошту суду першої інстанції було направлено заяву про видачу копії рішення суду, шляхом її направлення на поштову адресу представника позивача /т.2 а.с. 144-147/.

Супровідним листом від 06 грудня 2024 року копію оскаржуваного рішення було направлено на поштову адресу представника позивача /т.2 а.с. 163/.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, повний текст оскаржуваного рішення був надісланий судом: 04.12.2024. зареєстрований: 05.12.2024. оприлюднений: 05.12.2024.

Як зазначав сам позивач, про виготовлене рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року він дізнався 05 грудня 2024 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, тобто станом на грудень 2024 року позивач був обізнаний про наявність оскаржуваного рішення суду та був ознайомлений з його змістом, однак жодних дій щодо отримання копії оскаржуваного рішення суду з грудня 2024 року по червень 2025 року позивач не вчинив.

Апеляційну скаргу на рішення суду від 20 листопада 2024 року ним подано до суду апеляційної інстанції лише 16 червня 2025 року.

На виконання вимог даної ухвали суду апеляційної інстанції представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2. до суду апеляційної інстанції 28 липня 2025 року подано заяву про усунення недоліків, в якій він вказує на те, що 27 листопада 2024 року ним до суду першої інстанції було направлене клопотання про вручення копії оскаржуваного рішення, 05 грудня 2024 року в ЄДРСР було оприлюднено рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року, про яке дізнався представник позивача. 21 травня 2025 року на адресу суду першої інстанції було направлене клопотання про вручення копії рішення від 20 листопада 2024 року. Вказує, що повний текст оскаржуваного рішення позивачу на даний час не вручений та не направлений на офіційну електронну адресу представнику позивача.

Вказує, що позивач не зареєстрований в «ЄСІТС», у зв`язку з чим електронної адреси не має, представник позивача має електронну адресу, проте до цього часу повний текст оскаржуваного рішення ним так і не було отримано. Зазначає, що суд першої інстанції зобов`язаний надіслати оскаржуване судове рішення у паперовій формі рекомендованим листом або електронним листом на офіційну електронну адресу, зареєстровану в системі, чого зроблено не було. Беручи до уваги вищевикладене, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження рішення суду.

Перш за все, підставам для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року, наведених позивачем в апеляційній скарзі, вже була надана оцінка в ухвалі суду від 15 липня 2025 року.

Про наявність оскаржуваного рішення суду позивачу стало відомо 05 грудня 2024 року, про що він сам зазначав і в апеляційній скарзі, і в заяві про усунення недоліків. Разом з тим, позивачем не було зазначено поважних підстав неподання апеляційної скарги в період з грудня 2024 року по червень 2025 року, як було зазначено в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху. Таким чином ОСОБА_1 пропущено строк на подання апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року, поважних причин пропуску цього строку не вбачається. При цьому слід зазначити, що в порядку усунення недоліків ОСОБА_1 не зазначені інші причини ніж ті, що вказані в апеляційній скарзі, і яким була надана оцінка суддею-доповідачем.

Виходячи з положень ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» наголосив на тому, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (див. наприклад рішення Європейського суду прав людини у справі Каракуця проти України).

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці також виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави та з боку держави може бути піддане обмеженням, зокрема шляхом встановлення певної процедури розгляду справи.

Диспозитивність (від лат. dispono - розпоряджаюся) - це надання особам, які беруть участь у справі, можливості вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Зміст принципу диспозитивності перш за все розкривається через положення хто хоче здійснити свої права, повинен сам потурбуватися про це. Вказані принципи надають кожному учаснику справи можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.

Таким чином, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, та Законом встановлений певний порядок участі осіб у судовому розгляді, який має бути ними додержаний.

А тому, виходячи з принципів, розумності, справедливості, рівності учасників судового розгляду, а також враховуючи принцип правової (юридичної) визначеності, викладені ОСОБА_1 в клопотанні обставини не можуть вважатися поважними причинами для поновлення строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим виявлені в апеляційній скарзі і зазначені в ухвалі Київського апеляційного суду від 15 липня 2025 року недоліки скаржником не є усунутими.

Враховуючи викладене, суддя приходить до висновку, що в порядку п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, особі, яка подала апеляційну скаргу слід відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в

Відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Ільєвої Т.Г. 20 листопада 2024 року у м. Києві, повний текст рішення складений 29 листопада 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, зменшення загального розміру заборгованості за кредитним договором, що змінений після реструктуризації зобов`язання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук