Справа №705/2375/25
2/705/2110/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2025 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Душина О.В.,

при секретарі Ковальчук Т.М.;

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представник відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Дмитрушківської сільської ради (вул. Петропавлівська, 19, с. Дмитрушки, Уманський район, Черкаська область, ) про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

1.Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Дмитрушківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування своєї заяви зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна бабуся (матір матері позивачки) ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Після смерті бабусі відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачці лише зараз стало відомо, 23 травня 1988 року її бабусею було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Козир Л.П. за реєстровим номером №24, за яким вона належний їй будинок, що знаходиться в селі Гереженівка, Уманського району, Черкаської області заповіла ОСОБА_4 .

Позивач вказує, що про існування заповіту ніколи не знала. Ні бабуся, ні мати про це мені їй не говорили. Тільки у січні 2025 року, розбираючи папери своєї матері, з поміж інших документів, було знайдено бабусин заповіт.

До цього часу позивач вважала, що належний їй житловий будинок бабуся ще за життя подарувала матері. Питань з правовстановлюючими документами у позивача ніколи не виникало, адже бабуся проживала у своєму будинку АДРЕСА_2 , а позивач з матір`ю, поруч, на цьому ж подвір`ї, - у належному матері будинку АДРЕСА_3 .

Маючи намір оформити своє право на спадщину, 21 січня 2025 року, позивач звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабусі до державного нотаріуса Другої Уманської державної нотаріальної контори.

23 січня 2025 року державним нотаріусом Другої Уманської державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, у зв`язку з неприйняттям мною спадщини після смерті ОСОБА_3 , відсутності документа, що підтверджує право власності на вищевказаний житловий будинок та рекомендовано звернутись до суду.

У зв`язку з наведеним позивач не може реалізувати своє право на спадкове майно, а тому вимушена звертатися за його захистом до суду.

Таким чином, враховуючи викладене, позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 29.04.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено судове засідання.

Також ухвалою суду від 19.05.2025 за клопотанням позивача витребувано у державного нотаріуса Великої К.С. копію спадкової справи, що відкрита після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (спадкова справа №10 за 2025 рік).

19.05.2025 представник відповідача подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити у відсутність представника та ухвалити рішення у відповідності до правових вимог законодавства України.

Ухвалою суду від 05 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та представник позивача адвокат Яроміч О.В. підтримала вимоги позовної заяви та просила їх задовольнити.

3. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Гереженівської сільської Ради народних депутатів Козир Л.П. 23.05.1988 р., згідно з яким ОСОБА_3 заповіла належний їй будинок, що знаходиться в с. Гереженівка Уманського району , ОСОБА_6 в цілому.

Згідно довідки № 218 від 26.12.2024 виданої Дмитрушківською сільською радою ОСОБА_3 була зареєстрована на день смерті по АДРЕСА_2 .

Згідно довідки № 219 від 26.12.2024 виданої Дмитрушківською сільською радою, будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 рахується за померлою ОСОБА_3 . Дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3

ОСОБА_6 є онукою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_3 , де вказано, що батьками останньої є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; посвідкою про народження ОСОБА_9 , виданою 08.12.1943 р., та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , яке підтверджує зміну прізвища ОСОБА_9 на « ОСОБА_10 ».

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №3, ОСОБА_6 11 листопада 1989 року уклала шлюб з ОСОБА_11 , номер актового запису 12, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_12 ».

21.01.2025 року позивач звернулась із заявою до Другої уманської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79751207 та копією спадкової справи, наданої суду на виконання вимог ухвали про витребування.

23 січня 2025 року державним нотаріусом Другої уманської нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з неприйняттям нею спадщини після смерті ОСОБА_3 та відсутністю документа, що підтверджує право власності на вказаний будинок.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР).

Так, згідно з положеннями частин 1, 2 статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Нормою частини 1 статті 534 ЦК УРСР передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Приписами статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом достовірно встановлено, що спадкоємцем за заповітом майна ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1 . Проте позивачу не було відомо про наявність заповіту на її ім`я, що призвело до пропущення встановленого законодавством строку для прийняття спадщини.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які будучи попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і за відмову від давання показань, підтвердили, що інших спадкоємців у померлої ОСОБА_3 не було, позивач на час відкриття спадщини проживала разом з померлою у одному домоволодінні, але в різних будинках, опікувалася нею. Про існування заповіту нікому не було відомо.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що оскільки з наявних у суду матеріалів справи інших спадкоємців, які мають право на спадкування немає, а також враховуючи те, що позивачка є спадкоємцем за заповітом, проживала з померлою в одному домоволодінні на час відкриття спадщини, однак не може отримати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, а тому це право підлягає захисту судом шляхом його визнання.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.01.2025 року № 45/02-31, нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по АДРЕСА_2 у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на вищевказаний житловий будинок.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважаються набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13 грудня 1995 року.

Згідно з п.4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно довідки № 219 від 26.12.2024 виданої Дмитрушківською сільською радою, будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 рахується за померлою ОСОБА_3 . Дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Підстава видачі: по господарська книга №7, на 2021-2025 рр., ПГО №0230-3, ст. 183-187.

Пленум Верховного Суду України у п.9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: - документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; - виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Згідно з листом №10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя набула право власності на житловий будинок який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

За таких обставин, встановивши під час розгляду справи, що спадкодавець ОСОБА_5 була власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , але за відсутності правовстановлюючого документу та реєстрації права власності на домоволодіння на ім`я спадкодавця позивачка, будучи спадкоємицею за заповітом, не може отримати свідоцтво про право на спадщину через органи нотаріату, суд вважає, що право позивачки порушено та підлягає судовому захисту шляхом визнання за спадкоємицею ОСОБА_1 права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст. 4, 10, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому копія повного рішення суду не була вручена у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії повного рішення суду.

Повне рішення складене 01.08.2025 року

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Дмитрушківська сільська рада (вул. Петропавлівська, 19, с. Дмитрушки, Уманський район, Черкаська область, ).

Суддя О.В. Душин