Справа № 167/244/25
Номер провадження 2/167/452/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2025 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Требика В.Б.,

з участю:

секретаря судового засідання Герасимчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи

ТОВ «ФК «Солвентіс» (попередня назва ТОВ «ФК «Пінг-Понг») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 36036 грн.

Позовна заява обгрунтовується тим, що 3 січня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1922308 за заявою ОСОБА_1 на отримання кредиту, яку він подав на офіційному сайті ТОВ «Мілоан», у формі електронного правочину, шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що був надісланий відповідачу SMS-повідомленням, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов договору про споживчий кредит. Перед укладенням кредитного договору ОСОБА_1 отримав проект цього договору разом з додатками в електронному вигляді в особистому кабінеті, ознайомився з усіма його умовами та правилами, що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору. За умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту. Усупереч умовам вказаного вище кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. 16 червня 2020 року на підставі договору про відступлення прав вимог № 001 ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги за кредитним договором від 3 січня 2020 року № 1922308 та, відповідно, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 24 січня 2022 року ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі договору факторингу № 1/15 відступило ТОВ «ФК «Солвентіс» право вимоги за кредитним договором від 3 січня 2020 року № 1922308, в зв`язку з чим позивач набув право вимоги за вказаним вище кредитним договором до ОСОБА_1 . Тому, ТОВ «ФК «Солвентіс» просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 3 січня 2020 року № 1922308 в розмірі 36036 грн., з яких: з яких: 12000 грн. тіло кредиту; 18036 грн. проценти; 6000 грн. пеня.

У відзиві на позовну відповідач ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні акти приймання-передачі та реєстри прав вимоги, що переходять до нового кредитора, укладеними між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» і між ТОВ «Діджи фінанс» та ТОВ «ФК «Солвентіс», а також не підтверджено виконання факторами грошового зобов`язання. ОСОБА_1 заперечує факт укладення кредитного договору, оскільки надана позивачем паперова копія електронного договору не містить одноразового ідентифікатора у формі алфавітно-цифрової послідовності. Крім того, позивачем не надано доказів зазначення відповідачем номеру своєї картки, на яку мали б бути перераховані грошові кошти, та не зазначено номер карти, на яку було здійснено перерахування. Платіжне доручення не є платіжним документом, оскільки не містить номера картки отримувача. Вважає, що заборгованість за процентами нарахована неправомірно, зокрема за більший період та у більшій сумі ніж погоджено в договорі, оскільки після закінчення строку кредитування фінансова установа не мала права нараховувати проценти за користування кредитом. На думку відповідача, не підлягають також задоволенню вимоги про стягнення пені, оскільки вона нарахована за період

з 3 лютого 2020 року по 27 лютого 2020 року, а відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України (далі ЦК) до вимог про стягнення пені застосовується спеціальна позовна давність в один рік. ОСОБА_1 не згідний з розміром витрат на правничу допомогу, адже сума витрат не є співмірною складності справи та обсягу наданих послуг.

У поданій до суду відповіді на відзив ТОВ «ФК «Солвентіс» посилається на те, що відповідач з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності 3 січня 2020 року подав заявку на отримання кредиту № 1922308. ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) направило йому одноразовий ідентифікатор, при введенні якого ОСОБА_1 підтвердив прийняття умов договору про споживчий кредит від 3 жовтня 2020 року № 1922308. Анкету-заяву сформовано за IP-адресою: 128.124.207.102. Зауважує, що цей кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан». Без проходження реєстрації, отримання одноразового ідентифікатора, здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір не було б укладено. Крім того, на виконання умов вищезгаданого договору ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням від 3 січня 2020 року № 13322018, яке відповідає вимогам Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті. Проценти за кредитом та пеня нараховано відповідно до умов договору і додаткових нарахувань позивач не здійснював та штрафних санкцій не застосовував. ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги до відповідача в користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Солвентіс», що підтверджується копіями договору про відступлення пра вимоги від 16 червня 2020 року № 001, договору факторингу від 24 січня 2022 року № 1/15, платіжних інструкцій згідно договору прав вимоги від 16 червня 2020 року № 001, повідомлення про повний розрахунок за договором факторингу від 24 січня 2022 року № 1/15. Зауважує, що на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем до позовної заяви було подано необхідні докази отримання професійної правничої допомоги, що підтверджують співмірність та справедливість витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, часом, обсягом та ціною позову.

Сторони та їх представники, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (про що свідчать довідки про доставку електронних документів та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення), в судове засідання не з`явився. У заявах по суті (відзиві та відповіді на відзив) сформовані клопотання про розгляд справи у відсутності сторін та їх представників.

Процесуальні дії у справі

18 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

24 березня 2025 року відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

15 квітня 2025 року відкладено судове засідання у зв`язку з неявкою відповідача.

8 травня 2025 року ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено.

12 червня 2025 року прийнято до розгляду заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення суду та призначено судове засідання для її розгляду.

17 липня 2025 року скасовано заочне рішення і призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження.

6 серпня 2025 року залишено без задоволення клопотання представника відповідача про витребування доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Звернувшись до суду із цим позовом, ТОВ «ФК «Солвентіс» посилається на те, що 3 січня 2020 року ОСОБА_1 підписав в електронному вигляді анкету-заяву на кредит № 1922308, яку він подав на офіційному сайті ТОВ «Мілоан» (а.с. 13). Згідно з копією кредитного договору 3 січня 2020 року № 1922308 ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (п. 1.1 Договору) (арк. спр. 32-34). Сума кредиту 12000 грн. Кредит надається строком

на 30 днів з 3 січня 2020 року (дата надання кредиту) до 2 лютого 2020 року (дата повернення кредиту) (пункти 1.2, 1.3, 1.4 Договору).

Проценти за користування кредитом 36 грн., які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 Договору). Водночас, згідно з п. 1.6 стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 Договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти за користування кредитом з дня наступного за днем визначеним пунктом 1.4, продовжують нараховуватися за базовою ставкою згідно п. 1.6 Договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинене товариством в односторонньому порядку (п. 2.2.3 Договору).

У разі прострочення зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування позичальник зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмірі 2% від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50% від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим Договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом (п. 4.1 Договору).

Відповідно до пунктів 6.1, 6.2, 6.5 Договору цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в особистому кабінеті на сайті товариства. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника. Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Згідно з наданою позивачем відомістю про щоденні нарахування та погашення заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 1922308 становить: 12000 грн. тіла кредиту, 18036 грн. відсотків та 6000 грн. пені. Пеня нараховувалася з 3 лютого 2020 року по 27 лютого 2020 року (арк. спр. 18-19).

Позикодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника (п. 3.2.6 Договору).

16 червня 2020 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір відступлення прав вимоги № 001, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Діджи Фінанс» за плату, а ТОВ «Діджи Фінанс» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників у реєстрі боржників (арк. спр. 24-31).

Згідно платіжних інструкцій № 2 від 19 червня 2020 року, № 1 від 4 вересня 2020 року, № 108 від 5 серпня 2020 року, № 2 від 4 вересня 2020 року, № 55 від 16 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило на користь ТОВ «Мілоан» кошти згідно договору відступлення прав вимоги № 001 від 16 червня 2020 року (арк. спр. 45-49).

Відповідно до витягу з додатку до договору відступлення прав вимоги № 001 від 16 червня 2020 року від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором від 3 січня 2020 року № 1922308 на загальну суму 36036 грн. (арк. спр. 152).

24 січня 2022 року ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Солвентіс» уклали договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» відступає ТОВ «ФК «Солвентіс» за плату, а ТОВ «ФК «Солвентіс» приймає належні ТОВ «Діджи Фінанс» права грошової вимоги до боржників у реєстрі боржників (арк. спр. 35-38).

Згідно витягом з додатку до договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року від ТОВ «Діджи Фінанс» до ТОВ «ФК «Солвентіс» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором від 3 січня 2020 року № 1922308 на загальну суму 36036 грн. (арк. спр. 11).

З копії листа директора ТОВ «Діджи Фінанс» від 13 листопада 2024 року № 1/15 вбачається, що ТОВ «ФК «Солвентіс» виконало повний розрахунок за договором факторингу № 1/15 (арк. спр. 50).

Відповідно до копії рішення ТОВ «ФК «Пінг-Понг» від 1 липня 2025 року № 1778 ТОВ «ФК «Пінг-Понг» перейменовано на ТОВ «ФК «Солвентіс» (арк. спр. 136).

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права

Згідно з ст. 512 Цивільного кодексу України (далі ЦК) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ст. 1077 ЦК передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно із ч. 1ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Нормою ст 207 ЦК передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами другого абзацу ч. 1 ст. 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК). Абзацом другим ч. 2 ст. 639 ЦК передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Нормою ст. 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з нормами ст. 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Приписами частин 3, 4, 6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

За змістом частин 1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.

Відповідач ОСОБА_1 заперечує укладення ним кредитного договору від

3 січня 2020 року із ТОВ «Мілоан» та отримання ним грошових коштів за вказаним договором.

Під час розгляду справи судом встановлено, що кредитний договір від 3 січня

2020 року № 1922308 не підписаний відповідачем ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором. У анкеті-заяві на кредит № 1922308, роздрукованій позивачем із сайту miloan.ua, міститься інформація щодо суми кредиту, строку кредиту, суми до повернення (з врахуванням комісії та процентів), анкетні даних фізичної особи, що співпадають із відповідними даними відповідача, а також процес оформлення та розгляду заяви

№ 1922308. Вказані відомості містять процедуру верифікації позичальника за телефоном шляхом верифікаційного дзвінка, однак з них не прослідковується направлення ОСОБА_1 даних в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності для підписання заяви одноразовим ідентифікатором. Отже, вказана анкета-заява, як і кредитний договір від 3 січня 2020 року, також не підписана одноразовим ідентифікатором відповідача ОСОБА_1 . Додаток № 1 до кредитного договору

від 3 січня 2020 року № 1922308 «Графік платежів» також не містить підпису позичальника ОСОБА_1 (а.с. 46).

Крім того, відповідно п. 2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику на картковий рахунок, однак реквізити такого карткового рахунку у наведеному пункті кредитного договору від 3 січня 2020 року № 1922308, та у п. 10 цього Договору, який містить реквізити сторін, чи інших пунктах Договору або ж в анкеті-заяві відсутні.

Відповідно до платіжного доручення від 3 січня 2020 року № 13322018 платник ТОВ «Мілоан» через ТОВ «ФК «Елаєнс» перерахував ОСОБА_1 на банківську картку «MASTERCARD» № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 12 000 грн. із зазначенням платежу: кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» згідно договору №1922308 (а.с. 40), однак надане суду платіжне доручення не містить жодних реквізитів банківської установи про день та час вчинення такої банківської операції. Не надано жодних доказів, що банківська картка № НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 .

На переконання суду, наведені обставини в своїй сукупності не можуть свідчити про волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору, оскільки матеріалами справи не підтверджується, що відповідач засвідчив анкету-заяву на кредит та кредитний договір від 3 січня 2020 року № 1922308 шляхом накладення електронного підпису або електронного цифрового підпису, чи електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чи аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису). Відсутність вказаних доказів позбавляє суд правової можливості встановити факт підписання вказаного договору, що є обов`язковим у разі пред`явлення позивачем вимог щодо стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами укладення між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору

від 3 січня 2020 року № 1922308, а також перерахування ОСОБА_1 від ТОВ «Мілоан» суми кредиту, то суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за недоведеністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За встановлених обставин, інші доводи сторін, на переконання суду, не впливають на вирішення спору і не потребуються надання відповідей на них.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 259, 265 ЦПК, суд, -

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 3 січня 2020 року № 1922308.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (місцезнаходження: Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, ідентифікаційний код юридичної особи 43657029).

Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Суддя: В.Б. Требик