Справа № 159/3930/24 Головуючий у 1 інстанції: Чалий А. В.
Провадження № 22-з/802/69/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

29 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В.В.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдані матеріальні збитки в порядку регресу в розмірі 2 000 гривень та судовий збір, сплачений при поданні позову до суду, в розмірі 968 гривень 96 копійок, а також понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2000 гривень.

Постановою Волинського апеляційного суду від 14 липня 2025 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2025 року задоволено частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2025 року в цій справі змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції даної постанови. В решті рішення суду залишено без змін.

18 липня 2025 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив суд відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу, понесені ним в суді апеляційної інстанції, в розмірі 4000 грн, на підтвердження яких надав відповідні докази, які були долучені до зазначеної заяви.

Розгляд заяви позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу проведено без виклику сторін спору.

Дослідивши зміст заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та приєднаних до неї письмових доказів на підтвердження факту понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку, що вказана заява до задоволення не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи встановлено, що у відзиві на апеляційну скаргу позивачем було зазначено, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які він очікує понести в зв`язку із розглядом справи, становить 2 000 грн 00 коп. (написання відзиву на апеляційну скаргу), на оплату послуг адвоката відповідно до Договору про надання правової допомоги №01/11/2022 від 01.11.2022 року, однак до відзиву жодних доказів на підтвердження понесених судових витрат не додано і причини неможливості вчинення цих дій не вказані.

У подальшому, 18 липня 2025 року, після ухвалення постанови апеляційним судом ОСОБА_1 , подаючи заяву про ухвалення додаткового рішення, просив ухвалити додаткове рішення у справі та стягнути з ОСОБА_2 на його користь понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді та їх відшкодування заявником було надано: додаткову угоду від 14 квітня 2025 року; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14 квітня 2025 року; платіжну інструкцію про оплату послуг адвоката, також датовану 14.04.2025 року; договір про надання правової допомоги від 01.11.2022 року; копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката Самойленка П. М.

Частиною першою, третьою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із частиною першою статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц було зроблено висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні».

Також у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі № 757/33206/22-ц зазначено, що «тлумачення частини першої статті 246 ЦПК України та частини восьмої статті 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. А у разі закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України (п`ять днів після ухвалення рішення суду), - також і поважні причини пропуску цього строку. За відсутності обґрунтування поважних причин строку подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. Натомість наслідком закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, є залишення заяви без розгляду».

Як видно із відзиву на апеляційну скаргу, поданого представником позивача суду апеляційної інстанції 24.04.2025, ним не було висловлено прохання про відшкодування витрат на правничу допомогу з відповідача, лише зазначено про очікувану орієнтовну суму витрат в розмірі 2000 грн (а.с.162-172). Також у відзиві не було зазначено, що такі докази будуть подані суду після розгляду справи , відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України.

Разом з тим, усі додані до заяви про ухвалення додаткового рішення докази уже були наявні в позивача на цей час, оскільки датовані 14 квітня 2025 року, однак представником позивача не наведено поважних причин неподання таких суду до ухвалення рішення.

Отже, з урахуванням вищевказаної правової позиції Верховного Суду та наведених процесуальних норм, колегія суддів зазначає, що в разі неподання доказів понесення витрат на правничу допомогу у визначений законом строк, тобто в даному випадку до ухвалення судового рішення у справі, сторона має обґрунтувати, які поважні причини не дозволили їй подати такі докази до закінчення розгляду справи.

Зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви про ухвалення додаткової постанови у цій справі вбачається, що вона не містить обґрунтування поважності причин неподання позивачем доказів, що підтверджують розмір судових витрат на правничу допомогу, до ухвалення апеляційним судом рішення у справі.

Жодних обставин, які б завадили стороні позивача вчасно подати докази понесення ним витрат на правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду, матеріали справи не містять.

Отже, колегією суддів не встановлено поважних причин неподання Поповим В. Є. доказів на підтвердження розміру судових витрат на правничу допомогу в розумінні ст.246 ЦПК України, понесених у суді апеляційної інстанції, до закінчення перегляду справи у суді апеляційної інстанції, а тому в прийнятті додаткового рішення за заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 141, 246, 270, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в даній справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий

Судді