ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року місто Київ

Справа № 757/39949/23-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13264/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Желепи О.В., суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в інтересах якого діє Яндульський Денис Володимирович, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року (ухвалено у складі судді Вовка С.В.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним одностороннього правочину та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») про визнання недійсним одностороннього правочину та стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є клієнтом банку понад 15 років.

31 травня 2023 року АТ КБ «Приватбанк» в односторонньому порядку відмовилось від підтримання ділових відносин / відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин / розірвання договору і закриття рахунку. Підставою для такого рішення стало ненадання необхідних документів для здійснення належної перевірки, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників / подання недостовірної інформації / подання інформації з метою введення в оману банку.

Також позивач вважав безпідставним віднесення його до клієнтів з неприйнятно високим ризиком, так як він звільнився з посади директора товариства, яке зареєструвало свою діяльність за законодавством рф, до того, як було прийнято рішення про відмову йому в обслуговуванні.

Позивач декілька разів звертався до АТ КБ «Приватбанк» з вимогою розблокувати його рахунки, однак відповідач повідомив, що це рішення не підлягає перегляду.

Позивач вважає, що одностороннє розірвання договору обслуговування з боку банку є незаконним та таким що суперечить чинному законодавству.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Печерський районний суд міста Києва рішенням від 26 травня 2025 року позов задовольнив.

Визнав недійсним односторонній правочин про відмову від підтримання ділових відносин ОСОБА_1 , шляхом розірвання ділових відносин, що вчинений АТ КБ «Приватбанк» на підставі рішення від 31 травня 2023 року, відповідно до повідомлення від 01 червня 2023 року № 20.1.0.0.0/7-230601/4. Стягнув з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. Стягнув з АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 3 757,60 грн у дохід держави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з таким рішенням Яндульський Д.В. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» 18 червня 2025 року через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, зробив висновки, що не відповідають дійсним фактам і спростовуються письмовими доказами, та припустився порушень норм матеріального й процесуального права

Посилається на те, що одностороннє припинення ділових відносин здійснено у межах статті?15 Закону?№?361?IX і власних правил фінмоніторингу, тобто правочин відповідає статтям?203,?215 ЦК та вимогам Положення?НБУ?№?65, а тому є законним і обґрунтованим.

Вказує, що підставою для присвоєння позивачеві неприйнятно високого ризику було встановлення його прямої пов`язаності із ТОВ «Фінансова компанія "ЮНІКО?ФІНАНС"», що 13?лютого?2023?року перереєструвалося за законодавством РФ у ДНР.

Зазначає, що оскільки такий статус клієнта унеможливлює мінімізацію ризику ВК/ФТ, банк був зобов`язаний розірвати договір, що узгоджується з пунктом?61 Положення?№?65 та частиною?6 статті?7 Закону?№?361?IX.

Додатково вказує, що позивач не довів факту моральних страждань, а тому вимоги про компенсацію на 1?000?грн є безпідставними.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхили, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що доводи відповідача не спростовують висновків суд першої інстанції про те, що позивач з 23 грудня 2022 року не є керівником ТОВ «Фінансова компанія «ЮНІКО ФІНАНС» і не має жодного відношення до нього як фізична особа.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечувала в повному обсязі, просив її відхилити з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача - Яндульський Д.В. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до повідомлення від 01 червня 2023 року № 20.1.0.0.0/7-230601/4 АТ КБ «Приватбанк» 31 травня 2023 року прийняло рішення про відмову від підтримання / відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин / розірвання договору у зв`язку з встановлення неприйнятно високого рівня ризику / ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей / неможливістю здійснення ідентифікації та / або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників / подання недостовірної інформації / подання інформації з метою введення в оману Банку.

Відповідно до листів від 04 липня 2023 року № 20.1.0.0.0/7-230606/16027 та від 07 серпня 2023 року № 20.1.0.0.0/7-230711/46918, АТ КБ «Приватбанк» розглянуло звернення ОСОБА_1 і зазначило, що чинне законодавство України не встановлює обов`язку для Банку надавати більш детальні пояснення стосовно зазначених дій, та вказало, що рішення Банку прийнято згідно чинного законодавства та не підлягає перегляду.

Відповідно до Анкети-Заяви клієнта юридичної особи-резидента про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 30 листопада 2022 року ОСОБА_1 є директором ТОВ «Фінансова компанія «ЮНІКО ФІНАНС» (місцезнаходження: вул. В. Сурікова, 3, м. Київ); кінцевий бенефіціар - ОСОБА_2 ; частка статутного капіталу - 100% належить ОСОБА_2 .

З наданого витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб рф станом на 04 травня 2023 року встановлено, що 13 лютого 2023 року зареєстровано ТОВ «Фінансова компанія «ЮНІКО ФІНАНС» у «донецькій народній республіці» (м. Донецьк); генеральний директор - ОСОБА_3 ; частка статутного капіталу у розмірі 100 % належить ОСОБА_4 .

Відповідно до депутатського запиту від 21 березня 2018 року № 19-17/ДЗ-1 щодо здійснення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також братами ОСОБА_7 та ОСОБА_2 господарської діяльності на окупованих територіях України з метою особистого збагачення та прямого фінансування терористичної організації «днр» та країни-агресора - рф, зазначено, що брати ОСОБА_7 та ОСОБА_2 здійснюють підприємницьку діяльність на окупованих територіях з метою отримання прибутку та фінансування сепаратистських угруповань на території днр.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23 грудня 2022 року № 59 керівником ТОВ «Фінансова компанія «ЮНІКО ФІНАНС» є ОСОБА_3 з 23 грудня 2022 року.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В., пояснення учасників справи, переглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивовано так:

- сторонами не долучено висновок з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини 15 статті Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення») у кожному випадку, як того вимагає пп. 3, 5 п.8 Додатку № 12 до Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затверджених постановою правління НБУ № 65 від 19.05.2020;

- у повідомленні від 01 червня 2023 року № 20.1.0.0.0/7-230601/4 АТ КБ «Приватбанк» не зазначено чіткі підстави відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом;

- відсутність висновку з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом, унеможливлює здійснення судом перевірки додержання відповідачем порядку прийняття рішення про припинення ділових відносин з позивачем;

- сторона відповідача у відзиві зазначала, що однією з причин відмови від підтримання ділових відносин є пов`язаність ОСОБА_1 з ОСОБА_2 (кінцевий бенефіціар ТОВ «Фінансова компанія «ЮНІКО ФІНАНС»; власник 100% частки статутного капіталу), який у свою чергу веде господарську діяльність на окупованих територіях України з метою особистого збагачення та прямого фінансування терористичної організації «днр» та країни-агресора - рф. Водночас відповідач не вказував на наявність зауважень до позивача з приводу саме його власних фінансових операцій. Отже, фактично підставою для встановлення неприйнятно високого ризику ділових відносин відповідачем визначено зв`язок позивача з ОСОБА_2 , а не персональні дії позивача, що не відповідає вимогам п.61 Положення № 65, якими визначено, що такий рівень може встановлюватись щодо клієнтів (осіб), щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій ВК/ФТ, інших злочинів. А тому вказане не може вважатись достатньою підставою для розірвання ділових відносин;

- матеріали справи не містять даних щодо офіційної відповіді чи результатів перевірки за депутатським запитом від 21 березня 2018 року № 19-17/ДЗ-1 щодо здійснення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також братами ОСОБА_7 та ОСОБА_2 господарської діяльності на окупованих територіях України з метою особистого збагачення та прямого фінансування терористичної організації «днр» та країни-агресора - рф;

- з 23 грудня 2022 року ОСОБА_1 не є керівником ТОВ «Фінансова компанія «ЮНІКО ФІНАНС»; 13 лютого 2023 року зареєстровано ТОВ «Фінансова компанія «ЮНІКО ФІНАНС» у «донецькій народній республіці» (м.Донецьк); генеральний директор - ОСОБА_8.; рішення щодо односторонньої відмови від підтримання ділових відносин з ОСОБА_1 прийнято 31 травня 2023 року. Тобто, вказана одностороння відмова від підтримання ділових відносин прийнята через 5 місяців після того як позивач перестав бути керівником ТОВ «Фінансова компанія «ЮНІКО ФІНАНС»;

- з урахуванням вимог розумності і справедливості, що узгоджується з характером моральних страждань позивача, на користь останнього слід стягнути моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, оскільки вони не узгоджуються із матеріалами справи з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банком є юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги. Клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

За змістом частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (частина третя статті 202 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 202 ЦК України, до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частинами першою та третьою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За змістом пункту 3 частини другої статті 1075 ЦК України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Із преамбули Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Закон № 361, Закон про ПВК/ФТ) вбачається, що він спрямований на захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави, забезпечення національної безпеки шляхом визначення правового механізму запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Відповідно до статті 6 Закону № 361 відповідач, як банк, є суб`єктом первинного фінансового моніторингу.

Згідно з абзацом 3 частини першої статті 15 Закону про ПВК/ФТ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.

За приписами пунктів 6, 66 частини першої статті 1 Закону про ПВК/ФТ верифікація - заходи, що вживаються суб`єктом первинного фінансового моніторингу з метою перевірки (підтвердження) належності відповідній особі отриманих суб`єктом первинного фінансового моніторингу ідентифікаційних даних та/або з метою підтвердження даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників чи їх відсутність; фінансовий моніторинг - сукупність заходів, що вживаються суб`єктами фінансового моніторингу у сфері запобігання та протидії, що включають проведення державного фінансового моніторингу та первинного фінансового моніторингу.

Відповідно до пунктів 39, 41 частини першої статті 1 Закону про ПВК/ФТ неприйнятно високий ризик - максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу; об`єкт фінансового моніторингу - дії з активами, пов`язані з відповідними учасниками фінансових операцій, які їх проводять, за умови наявності ризиків використання таких активів з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, а також будь-яка інформація про такі дії чи події, активи та їх учасників.

За приписами статті 7 Закону про ПВК/ФТ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, враховуючи відповідні критерії ризику, зокрема, пов`язані з його клієнтами, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, видом товарів та послуг, що клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу, способом надання (отримання) послуг. Ризик-орієнтований підхід має бути пропорційний характеру та масштабу діяльності суб`єкта первинного фінансового моніторингу.

Застосування ризик-орієнтованого підходу здійснюється в порядку, визначеному внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу суб`єкта первинного фінансового моніторингу, з урахуванням рекомендацій відповідних суб`єктів державного фінансового моніторингу, які згідно із цим Законом виконують функції державного регулювання і нагляду за такими суб`єктами первинного фінансового моніторингу. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати оцінку/переоцінку ризиків, у тому числі притаманних його діяльності, документувати їх результати, а також підтримувати в актуальному стані інформацію щодо оцінки ризиків, притаманних його діяльності (ризик-профіль суб`єкта первинного фінансового моніторингу), та ризику своїх клієнтів таким чином, щоб бути здатним продемонструвати своє розуміння ризиків, що становлять для нього такі клієнти (ризик-профіль клієнтів).

Критерії ризиків визначаються суб`єктом первинного фінансового моніторингу самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, встановлених відповідно: Національним банком України - для суб`єктів первинного фінансового моніторингу, щодо яких Національний банк України відповідно до статті 18 цього Закону виконує функції державного регулювання і нагляду; центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, - для інших суб`єктів первинного фінансового моніторингу.

При визначенні критеріїв ризиків суб`єкт первинного фінансового моніторингу повинен враховувати типологічні дослідження у сфері запобігання та протидії, підготовлені спеціально уповноваженим органом та оприлюднені ним на своєму веб-сайті, результати національної оцінки ризиків, а також рекомендації суб`єктів державного фінансового моніторингу.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі: неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією; наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.

Загальні вимоги щодо виконання банками законодавства України з питань фінансового моніторингу встановлені Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженим постановою правління Національного банку України від 19.05.2020 № 65 (далі - Положення № 65).

Де-рискінг - явище, за якого суб`єкт первинного фінансового моніторингу відмовляє у встановленні (підтриманні) ділових відносин з клієнтами з метою уникнення ризиків, а не управління ними (підпункт 13 пункту 5 Положення № 65).

Пунктами 34-37 Положення № 65 передбачено, що банк зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, що має бути пропорційним характеру та масштабу діяльності банку.

Ризик-орієнтований підхід має застосовуватися банком на безперервній основі та забезпечувати виявлення, ідентифікацію, оцінку всіх наявних та потенційних ризиків легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, притаманних діяльності банку (ризик-профілю банку) та його клієнтам, а також передбачати своєчасне розроблення заходів з управління такими ризиками, їх мінімізації.

Банк документує процес застосування ризик-орієнтованого підходу таким чином, щоб бути здатним продемонструвати його суть (зокрема те, у чому полягає різниця в підходах), прийняті банком рішення під час його застосування та обґрунтованість таких рішень.

Банк, застосовуючи ризик-орієнтований підхід, має утримуватися від необґрунтованого застосування де-рискінгу. Зазначений підхід протирічить ризик- орієнтованому підходу та не сприяє фінансовій інклюзії.

Критерії ризиків визначаються банком самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, установлених Національним банком у додатку 19 до Положення № 65, типологічних досліджень, результатів національної оцінки ризиків, а також рекомендацій Національного банку. Банк визначає пріоритетність/значущість розроблених критеріїв ризику, враховуючи можливі наслідки/вплив таких ризиків, та встановлює їм відповідну питому вагу для здійснення подальшої оцінки рівня ризику (пункти 45, 46 Положення № 65).

Відповідно до пункту 55 Положення № 65 шкала для класифікації рівнів ризику ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) обов`язково має містити високий та неприйнятно високий (підкатегорія високого ризику, який є максимально високим ризиком, що не може бути прийнятий банком) рівні ризику.

Пунктом 61 Положення № 65 передбачено, що банк установлює неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у випадках, визначених частиною шостою статті 7 Закону про ПВК/ФТ, у інших випадках, визначених банком самостійно у внутрішніх документах банку з питань протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також щодо: клієнтів (осіб), щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій ВК/ФТ, інших злочинів; клієнтів (осіб), щодо яких у банку є підстави вважати, що вони є компаніями- оболонками.

Банк зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин / відмовити клієнту у відкритті рахунку (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку / відмовитися від проведення фінансової операції у випадках, передбачених частиною першою статті 15 Закону про ПВК/ФТ (пункт 1 Додатку № 12 до Положення № 65).

Відповідно до підпунктів 3, 5 пункту 8 Додатку № 12 до Положення № 65 банк має визначити у внутрішніх документах банку з питань протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення порядок відмови у передбачених законом випадках від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) або проведення фінансової операції, що також має містити:

складання висновку з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини 15 статті Закону про ПВК/ФТ у кожному випадку;

порядок інформування клієнта про відмову в установленні (підтриманні) із ним ділових відносин з обов`язковим зазначенням дати відмови та відповідних підстав відмови, визначених статтею 15 Закону про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини цієї статті).

Верховний Суд неодноразово зазначав (див. постанови суду у справах № 910/18504/20, № 757/57487/20-ц, № 910/10855/21, № 922/1253/23), що банк наділений правом відмовитися від подальших ділових відносин з клієнтом та розірвати відповідний договір в односторонньому порядку у випадку встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки. Разом із тим право банку відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є абсолютним, а умовним, таким, що залежить від настання певних визначених законом обставин, тобто лише за умови встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки. Право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору не є необмеженим, судам необхідно в кожному випадку, виходячи з встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику.

Із матеріалів справи вбачається, що за результатами поглибленої перевірки клієнтів АТ КБ «ПриватБанк» було проведено заходи ПЗНП та аналіз фінансових операцій клієнтів (їх сукупності) щодо наявності/відсутності індикаторів підозрілості фінансових операцій щодо ТОВ «ФК «ЮНІКО ФІНАНС» та було сформовано висновок від 31.05.2023 щодо розірвання ділових відносин (т. 1 а. с. 112-117).

У висновку вказано, зокрема, що підставою для фіксування якої є отримання сигналу №34234521 по гілці «Підозріла (ризикова) діяльність клієнта», де зазначено: «отримали реєстрацію країни агресора на тимчасово окупованих територіях, але при цьому зберігають українську реєстрацію». Згідно з Типологічними дослідженнями ДСФМУ «Фінансування тероризму та отримання кримінальних доходів від вчинення інших злочинів в умовах військової агресії російської федерації», затверджених Наказом Державної служби фінансового моніторингу України 20.12.2022 № 95 «Фінансування тероризму та отримання кримінальних доходів від вчинення інших злочинів в умовах військової агресії російської федерації» (пункт 5.1.). Виявлено ознаки критерію: 2) які є юридичними особами, які створені та зареєстровані відповідно до законодавства держави, що здійснює збройну агресію проти України. Відповідно до Постанови Правління НБУ № 26 від 16.03.2023 «Про розкриття інформації щодо зав`язків клієнтів із державою, що здійснює збройну агресію проти України». Є підстави вважати про надання банківських послуг особам , щодо яких наявна інформація про вчинення нею усвідомлених діянь проти національної безпеки України, світу, безпеки людства та міжнародного правопорядку, а також інших правопорушень. До висновку додано посадову особу підприємства директора ОСОБА_1, який несе адміністративну та кримінальну відповідальність, зокрема щодо дій направлених на фіктивне підприємництво, тобто створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона. Фінансові операції та/або дії клієнтів вважаємо підозрілими за ознакою, визначеною: ст.12 Закону про ПВК/ФТ та Додатку 6 «Посилені заходи належної перевірки клієнта» Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління НБУ від 19.05.2020 №65 (далі - Положення № 65), а саме: 1) не мають очевидної економічної чи законної мети; Згідно Додатку 19 «Критерії ризику ВК/ФТ» до Положення №65: наявна негативна інформація в офіційних та/або публічних джерелах про клієнта або його КБВ, що свідчить про можливий зв`язок із тероризмом або іншою кримінальною/незаконною діяльністю. Враховуючи вищевикладене, вважаємо діяльність клієнтів підозрілою. В зв`язку з наявністю підстав вважати що обслуговування вказаної вище особи/осіб, характер або наслідки їх фінансових операцій можуть нести реальну або потенційну небезпеку використання банку з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, щодо ТОВ «ФК «ЮНІКО ФІНАНС» ; ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 прийнято рішення: встановлення НВР відмовитись від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунків Відмову від підтримання ділових відносин здійснити згідно вимог статті 15 Закону про ПВК/ФТ та відповідно до Положення про відмову від встановлення (підтримання) ділових відносин/ проведення фінансової операції.

Суд першої інстанції вказаний висновок не дослідив, безпідставно зазначивши про те, що такого висновку відповідач не надав, чим допустив неповне з`ясування обставин справи та дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи.

Вирішуючи питання щодо правомірності дій банку з урахуванням доводів позивача колегія суддів вказує на таке.

Доводи позивача та висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 більше як 5 місяців (з 23 грудня 2022 року) не був керівником ТОВ «ФК «ЮНІКО ФІНАНС» на переконання колегії суддів не свідчать про те, що у відповідача не було підстав для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику враховуючи таке.

Дата формального припинення повноважень ОСОБА_1 (23.12.2022) сама по собі не свідчить про «минування» ризиків ВК/ФТ, оскільки закон вимагає від суб`єкта ПФМ діяти не у прямій відповідності до обставин (реагування в моменті), а виходити з реального рівня ризику, що встановлений на момент складення висновку (31.05.2023).

Після 13.02.2023, коли ТОВ «ФК «ЮНІКО?ФІНАНС» зареєструвалося під правом так званої «ДНР», з`явився прецедент, який Постанова Правління НБУ?№?26 від?16.03.2023 у поєднанні з типологією ДСФМУ від?20.12.2022?(чинною на дату формування Висновку) визнає об`єктивним індикатором зв`язку із державою?агресором і вимагає від банків негайно застосовувати посилені заходи належної перевірки. В силу положень цих актів банк отримав нормативний імператив негайно оцінити клієнта як такого, що потенційно залучений до ВК/ФТ.

Те, що ОСОБА_1 позбувся повноважень директора ТОВ «ФК «ЮНІКО?ФІНАНС» за півтора місяця до спірної реєстрації, не усуває ризику, оскільки він був директора такого товариства протягом десяти місяців після повномасштабного вторгнення 24.02.2022, сам подавав анкету?заяву від 30.11.2022, у якій вказував себе як директора цього товариства, а тому залишається особою, обізнаною в операційній діяльності й здатною реально впливати на неї.

Отже, коли 31.05.2023 ПриватБанк приймав рішення про відмову від підтримання ділових відносин, він діяв у відповідності до ст.?15 Закону?№?361?ІХ і пункту?61 Положення?№ ?65. Факт припинення ОСОБА_1 директорських повноважень протягом п`ять місяців перед тим не міг «обнулити» ризик, оскільки: (1) закон вимагає об`єктивної оцінки актуальних загроз, а не календарних дат; (2) характер підозрілих зв`язків компанії із «ДНР» і наявність негативної інформації щодо колишнього директора формували стійкий високий ризик.

За таких обставин банк мав законний та обґрунтований обов`язок встановити ОСОБА_1 неприйнятно високий ризик і відмовитися від підтримання із ним ділових відносин, відповідний односторонній правочин відповідає приписам статей 203, 215 ЦК України, а тому висновок суду про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 є помилковим.

У зв`язку із необґрунтованістю позовної вимог про визнання недійсним одностороннього правочину (основної вимоги) не підлягає задоволенню також і вимога про відшкодування моральної шкоди (похідна вимога).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки апеляційний суд встановив неповноту судового розгляду в суді першої інстанції, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 263, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в інтересах якого діє Яндульський Денис Володимирович, - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року - скасувати та ухвалити нове, яким позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним одностороннього правочину та стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 30 липня 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова