УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року

м. Київ

справа № 369/20931/24

провадження № 61-9199ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Титаренко Володимир Миколайович, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 січня

2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт інвестмент» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 третя особа - приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Швидка Ірина Миколаївна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт інвестмент» (далі - ТОВ «Брайт інвестмент») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просить суд: визнати недійсним договору купівлі-продажу квартири, загальною площею 63,8 кв. м, житловою площею 33,8 кв. м, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу

Швидко І. М.; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 , припинивши право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 .

Разом із позовом ТОВ «Брайт інвестмент» подало заяву про вжиття заходів забезпечення позову, у якій просить: накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , РНОНМ 080, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 ; заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у місті Києві та Севастополі державним адміністраціям кредитованим суб`єктам, нотаріусам (державним/приватним), іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функції державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстрацій дії щодо вищевказаної квартири.

Вимоги заяви мотивовані тим, що 12 травня 2014 року Дніпровський районний суд м. Києва ухвалив рішення, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 188 673,32 грн. 29 липня 2021 року Дніпровський районний суд міста Києва постановив ухвалу, якою замінив стягувача з ПАТ «КБ Надра» на ТОВ «Брайт Інвестмент». Рішення суду станом на час подання заяви не виконано, у зв`язку з чим позивач звертався до суду із позовом щодо стягнення з відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказує, що 25 вересня 2024 року ОСОБА_1 відчужено на користь ОСОБА_2 квартиру шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири, що свідчить про вчинення відповідачкою дій, направлених на шкоду кредитору з метою уникнення від виконання свої зобов`язань щодо погашення кредитної заборгованості. Позивач уважає, що є ризик істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, поновлення порушених прав чи оспорюваних прав або інтересів заявника, враховуючи той факт, що відповідач досить тривалий час не виконує рішення суду, існує ризик відчуження майна з метою уникнення від виконання рішення суду.

21 січня 2025 року Києво-Святошинський районний суд Київської області постановив ухвалу, якою частково задовольнив заяву ТОВ «Брайт Інвестмент».

Наклав арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , РНОНМ 080, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 . В іншій частині заяви відмовив.

Задовольнивши частково вимоги заяви, суд першої інстанції зробив висновок про логічність та обґрунтованість доводів позивача про те, що накладення арешту на конкретне нерухоме майно, яке належить відповідачам на підставі оспорюваного договору, є необхідним і співмірним заходом, який випливає з фактичних обставин, які свідчать про те, що протягом вирішення спору про визнання недійсними договору купівлі-продажу не виключається можливість відчуження відповідачами спірного майна, за рахунок якого кредитор/позивач має намір задовольнити свої вимоги, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання в майбутньому рішення суду, а також забезпечити ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Не погодившись з постановленою ухвалою в частині задоволеної вимоги, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Київський апеляційний суд своєю постановою від 21 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 січня 2025 року в оскарженій частині - без змін.

17 липня 2025року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник

ОСОБА_3 , звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 січня

2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої, частиною третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення згідно зі статтею 158 ЦПК України носять тимчасовий характер, а також можуть змінюватися відповідно до статті 156 ЦПК України. Отже, за наявності ознак невідповідності застосованого заходу забезпечення позову він може бути змінений або скасований.

Судами попередніх інстанцій установлено, що предметом цього спору є визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_2 та скасування рішення про державну реєстрацію права власності. Згідно змісту позовної заяви, відповідачами у справі визначено сторін оспорюваного договору купівлі-продажу - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Остання на теперішній час є власницею квартири АДРЕСА_2 .

12 травня 2014 року Дніпровський районний суд міста Києва ухвалив рішення, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 370/11/99/2007-840 від 18 вересня 2007 року станом на 23 квітня 2013 року у розмірі 148 283,79 доларів США, що по курсу НБУ станом на 23 квітня 2013 року складає 1 185 232,32 грн, та судовий збір в сумі 3 441,00 грн, а всього суму 1 188 673,32 грн.

29 липня 2021 року Дніпровський районний суд міста Києва постановив ухвалу, якою частково задовольнив заяву ТОВ «Брайт Інвестмент», заінтересовані особи: ПАТ «КБ «Надра», ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа. Замінив сторону стягувача ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Брайт Інвестмент» у виконавчому листі № 755/13643/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості.

25 вересня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Встановивши, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про часткове задоволення заяви та наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно. Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості ефективного захисту прав позивача, а тому накладення арешту на таке майно є можливістю запобігання вчиненню дій щодо спірного майна.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2018 року у справі № 463/6259/15-ц (провадження № 61-2146св18), від 03 червня 2021 року у справі № 2-1210/11 (провадження №61-1537св21), від 08 червня 2021 року у справі № 2-1207/2011 (провадження

№ 61-1546св21) вказано, що ухвалами, якими закінчено розгляд справи, є: ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі чи залишення заяви без розгляду; про відмову у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду; про скасування рішення третейського суду; про видачу виконавчого листа та відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду; ухвали суду апеляційної чи касаційної інстанції про скасування судового рішення із закриттям провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову не є процесуальним рішенням, яким закінчено розгляд справи.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з вимогами статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а оскаржувані судові рішення є законними, ухваленими з додержанням норм права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт інвестмент» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 третя особа - приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Швидка Ірина Миколаївна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власностіза касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Титаренко Володимир Миколайович, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов