ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7764/25 Справа № 173/2812/23 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

за участі секретаря судового засідання Кругман А.М.,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з сімейних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Петрюк Т.М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У вересні 2023року ОСОБА_1 подала в суд позов проти ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю майна, що набуте за час шлюбу, а саме:

- квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіля AUDI Q7 TDI PREMIUM PLUS, 2015року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, VIN НОМЕР_2 ; автомобіля VOLKSWAGEN CRAFTER, 2018року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , білого кольору, VIN НОМЕР_4 ; автомобіля MERCEDES-BENS 208D, 1998року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 ;

- визнання за нею права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

- визнання за відповідачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .

- стягнення з відповідача на її користь: 517 600,00грн грошової компенсації вартості частини автомобіля AUDI Q7 TDI PREMIUM PLUS, 2015року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, VIN НОМЕР_2 ; 438 750,00грн грошової компенсації вартості частини автомобіля VOLKSWAGEN CRAFTER, 2018року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , білого кольору, VIN НОМЕР_4 ; 91 055,00грн грошової компенсації вартості частини автомобіля MERCEDES-BENS 208D, 1998року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 ; а також судових витрат, що складаються із судового збору.

Існування таких вимог позивачка обґрунтовувала тим, що 18 червня 2011року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 21.

В період шлюбу в них народилось двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2023року шлюб між ними було розірвано.

В період шлюбу ними було придбане нерухоме та рухоме майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіль AUDI Q7 TDI PREMIUM PLUS, 2015року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, VIN НОМЕР_2 ; автомобіль VOLKSWAGEN CRAFTER, 2018року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , білого кольору, VIN НОМЕР_4 ; автомобіль MERCEDES-BENS 208D, 1998року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 .

Позивачка зазначала, що спільної згоди щодо поділу придбаного ними майна не було досягнуто, а тому вважала необхідним здійснити в судовому порядку поділ спільного сумісного майна, виділивши їй у власність квартиру, а відповідачу житловий будинок, а також стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію частини вартості придбаних автомобілів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025року позовзадоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: автомобіль AUDI Q7 TDI PREMIUM PLUS, 2015року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, VIN НОМЕР_2 ; автомобіль VOLKSWAGEN CRAFTER, 2018року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , білого кольору, VIN НОМЕР_4 ; автомобіль MERCEDES-BENS 208D, 1998року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 . В порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : 517 600,00грн грошової компенсації вартості частини автомобіля AUDI Q7 TDI PREMIUM PLUS, 2015року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, VIN НОМЕР_2 ; 438 750,00грн грошової компенсації вартості частини автомобіля VOLKSWAGEN CRAFTER, 2018року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , білого кольору, VIN НОМЕР_4 ; 91 055,00грн грошової компенсації вартості частини автомобіля MERCEDES-BENS 208D, 1998року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірні транспортні засоби були набуті сторонами під час шлюбу, а тому діє презумпція віднесення такого майна до спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, в межах заявлених позовних вимог, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації вартості частин спірних автомобілів.

При цьому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо поділу спірного нерухомого майна як спільної сумісної власності подружжя задоволенню не підлягають, оскільки сторони за взаємною згодою в установленому законом порядку шляхом вчинення нотаріально посвідчених угод припинили право спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно та погодили і визнали право спільної часткової власності на спірні квартиру і будинок, визнавши за кожною стороною право спільної часткової власності на частину зазначеного вище нерухомого майна.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

02 червня 2025року ОСОБА_2 подав через суд першої інстанції засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025року.

В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення в частині задоволених позовних вимог і відмову у задоволенні позову про поділ майна подружжя в частині, що стосується спірних автомобілів.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд першої інстанції не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а саме розписці від 08 лютого 2023року, згідно якої він взяв в борг у ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 700 000,00грн, які були використані в інтересах сім`ї для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Достовірність цієї розписки була в подальшому, а саме 14 листопада 2023року, підтверджена нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_5 .

Заявник вважав, що надані позивачкою звіти про вартість спірних транспортних засобів, які суд першої інстанції прийняв до уваги, є неналежними та недопустимими доказами, оскільки вони виконані без огляду транспортних засобів, вартість зазначена у звітах не відповідає їх дійсній вартості, які були в день їх відчуження оглянуті експертом і оцінені з урахуванням технічного стану і зносу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечила проти апеляційної скарги, заявляла що обставини якими відповідач обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору, та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

17 червня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2025року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 липня 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025року.

17 липня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 16?? год 29 липня 2025року.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2011року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 21, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

В період шлюбу в них народилось двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження дітей, в яких сторони записані батьками дітей.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01грудня 2023року шлюб між сторонами було розірвано.

В період шлюбу за рахунок спільних коштів сторони придбали наступне майно:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 14 лютого 2023року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кам`янської нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-159;

- житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 ;

- автомобіль AUDI Q7 TDI PREMIUM PLUS, 2015року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, VIN НОМЕР_2 ;

- автомобіль VOLKSWAGEN CRAFTER, 2018року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , білого кольору, VIN НОМЕР_4 ;

- автомобіль MERCEDES-BENS 208D, 1998року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 .

Згідно свідоцтва про право власності від 14 лютого 2023року, посвідченого державним нотаріусом Першої кам`янської нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-168, на підставі спільної заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за кожним з них визнане право власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності сторін на частку вказаної квартири зареєстроване в державному реєстрі речових прав.

Згідно свідоцтва про право власності від 14 лютого 2023року, посвідченого державним нотаріусом Першої кам`янської нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-167, на підставі статей 63, 70 СК України за кожною із сторін визнане право власності на частку у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності сторін на частку у зазначеному вище будинку зареєстроване в державному реєстрі речових прав.

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 07 березня 2023року транспортні засоби AUDI Q7 TDI PREMIUM PLUS, 2015року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, VIN НОМЕР_2 та VOLKSWAGEN CRAFTER, 2018року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , білого кольору, VIN НОМЕР_4 , були відчужені відповідачем ОСОБА_2 на користь його матері ОСОБА_5 .

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

У своїх висновках про часткове задоволення позову суд першої інстанції керувався презумпцією спільності права власності подружжя на спірне рухоме майно, набутого ними в період шлюбу, з огляду на що виснував, що вказане майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України вказує на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала, що, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019року у справі № 554/8023/15-ц, від 23 січня 2024року у справі № 523/14489/15-ц).

Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, яке існує на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання такого майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (постанови Верховного Суду від 19 лютого 2025року у справі № 522/11159/21, від 24 жовтня 2024року у справі № 753/10230/20, від 11 вересня 2024року у справі № 487/2337/22).

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023року у справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)).

Суть поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. Під час здійснення поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, в зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням переліку об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а в разі недосягнення згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Обсяг майна, яке подружжя просить поділити, повинен охоплювати все спільно набуте ними у шлюбі майно з метою найбільш ефективного вирішення спору про його поділ у межах одного провадження (постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022року у справі № 209/3085/20, від 23 січня 2024року у справі № 523/14489/15-ц).

Отже, рівність часток подружжя під час поділу майна обумовлена обсягом спільного майна та його вартістю.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або в позасудовому порядку, а тому для дотримання такого принципу необхідно встановлювати увесь обсяг набутого подружжям майна та досліджувати його вартість.

Встановивши, що спірні транспортні засоби були набуті сторонами під час шлюбу, а тому на них поширюється презумпція спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції, в межах заявлених позовних вимог, дійшов правильного висновку про визнання спільною сумісною власністю подружжя спірного рухомого майна та стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації вартості частин спірних автомобілів.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а саме розписці від 08 лютого 2023року та нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_5 від 14 листопада 2023року, згідно яких він взяв в борг у ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 700 000,00грн, апеляційний суд відхиляє, оскільки ні заява, ні договори купівлі-продажу транспортних засобів не містять умов про наявність згоди позивачки на укладення договорів відчуження транспортних засобів та на отримання коштів в борг, що є обов`язковим для такого виду правочинів; так само ніщо не вказує що кошти про які йшлося в наведених документальних доказах фактично були використані в інтересах сім`ї для придбання квартири.

Водночас наведені висновки про придбання спірної квартири за спільні кошти, а не за позику - узгоджуються із фактичними обставинами у даній справі щодо фактичних дій сторін по визначенню за кожним із подружжя права власності на частку такого майна.

Крім того, заява про надання коштів в борг датована 14 листопада 2023року, в той час як квартира за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана 14 лютого 2023року, тобто заява складена та нотаріально посвідчена вже після укладення відповідного правочину на придбання квартири.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачкою звіти про вартість спірних транспортних засобів, які суд першої інстанції прийняв до уваги, є неналежними та недопустимими доказами, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги як безпідставні, оскільки заперечуючи проти вказаних доказів відповідач інших доказів в суд першої інстанції не надав, що є його процесуальним обов`язком, також не повідомив про наявність таких доказів чи неможливість їх своєчасного надання. Водночас від відповідача не надходило клопотань ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції про призначення відповідної товарознавчої експертизи судом. За таких умов посилання в апеляційному суді на звіти про оцінку рухомого майна чи на відомості про технічний стан спірних транспортних засобів як на підставу для зміни рішення не може бути сумісним із принципом верховенства права та вважатися позбавленим свавілля.

Відповідно до частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині щодо поділу майна подружжя в частині, що стосується спірних автомобілів без змін.

В решті рішення суду не було предметом перегляду судом апеляційної інстанції та законність і обґрунтованість рішення суду не перевірялась.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2025року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 липня 2025року.

Судді: