Справа № 148/629/19
Провадження №2/148/5/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 липня 2025 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В.,

при секретарі Мрочко Т.О., Ліванчук А.Ф.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданнів режимі відеоконференції в місті Тульчині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання будинку спільною власністю подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання будинку спільною власністю подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що починаючи з 19.08.1998 вона почала проживати однією сім`ю з ОСОБА_17 . До 2005 року вони разом проживали в місті Києві, при цьому періодично приїзжали в с-ще Шпиків, Тульчинського району, де в 2001 році купили житловий будинок, який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_17 . Починаючи з 2005 року вони вже постійно проживали в с-щі Шпиків в купленому житловому будинку. Вони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, але шлюб офіційно не реєстрували. Проживаючи разом, вони вели спільне господарство, мали спільні фінанси, дбали один за одного та підтримували стосунки, які притаманні офіційному подружжю.

Таким чином вони проживали разом як чоловік та жінка з 19.08.1998 до ІНФОРМАЦІЯ_1 - по день смерті ОСОБА_17 .

Після смерті ОСОБА_17 залишилось спадкове майно, на яке відкрилась спадщина.

Вважає, що вона, так як і інші спадкоємці - відповідачі по справі, має право на оформлення своїх спадкових прав.

Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу їй потрібно для оформлення спадщини, оскільки їх із ОСОБА_17 шлюб не був зареєстрований, а іншого шляху, крім звернення до суду для визнання її прав в неї немає.

Крім того, в купленому в 2001 році житловому будинку, в якому вона та ОСОБА_17 в подальшому постійно проживали, вони разом за спільні кошти проводили ряд будівельних і ремонтних робіт, внаслідок яких істотно збільшилась вартість житлового будинку та покращилась його технічна характеристика і якість.

Так, були проведені роботи по газифікації житлового будинку, замінені вікна і двері, встановлені загорожі навколо будинку та присадибної ділянки, повністю в будинку проведена заміна електропроводки зі встановленням нових розеток і вимикачів, проведено облицювання плиткою як в будинку, так і на подвір`ї, проведено облаштування гіпсокартоном, замінена сантехніка, обкладена цеглою літня кухня, замінений дах на гаражі, проведений капітальний ремонт сараю і інші роботи, внаслідок яких істотно збільшилась вартість житлового будинку, що, на їїдумку, складає більше половини первинної вартості житлового будинку.

Відповідно до ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", будинок, який належав одному з подружжя, може бути визнаний спільним майном подружжя, якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох.

Так як внаслідок її особистих трудових і грошових затрат істотно збільшилась цінність зазначеною будинку, то в неї є всі підстави вимагати визнання будинку спільною сумісною власністю та визнання її права власності на її частину. Вважає, що з врахуванням частки виконаних будівельних робіт вона має право вимагати визнання за собою права власності на 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель.

У зв`язку з даними обставинами вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_17 в період з 19.08.1998 по 01.10.2018. Визнати житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в АДРЕСА_1 спільною власністю ОСОБА_17 та ОСОБА_1 , де частки співвласників є рівними.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява, згідно якої він просить розгляд справи провести без участі позивавача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. В судовому засіданні 22.07.2020 позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Також позивач вказала, в 1998 році познайомилась з ОСОБА_18 , з яким вони проживали однією сім`єю в м.Києві до 2004 року, а в 2005 році вони приїхали жити в с-ще ОСОБА_19 , де у вересні її дочка пішла до школи. В 2001 році вони із ОСОБА_17 купили будинок в с-ще ОСОБА_19 , у якому з 2001, 2002 року по 2004 рік проживала його старша дочка, точного часу вона не пам`ятає. Коли вона приїхала жити в с-ще ОСОБА_19 , то дочки у будинку вже не було, вона пішла жити до матері.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином згідно довідки про доставку SMS (а.с.231), про причини своєї неявки суд не повідомив. В судовому засіданні 22.07.2020 відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що його батько ОСОБА_17 проживав з його матір`ю ОСОБА_10 та ним до 2004 року. Будинок він купував за власні кошти. З 2008 року по 2012 рік він навчався у навчальному закладі, в с-щі ОСОБА_19 не жив. Позивач почала жити в с-щі ОСОБА_19 з листопада 2005 року, вона приїздила раз в дві неділі щомісяця. З якого часу батько проживав в м.Києві він не пам`ятає. Ремонт в будинку робив особисто в 2015 році, в трьох кімнатах (шпаклівка, гіпсокартон, покраска). Кошти на ремонт давав йому особисто батько. Позивач проживала з батьком в даному будинку з 2008 року, разом із дочкою. Також з ремонтних робіт робився забор цегляний метрів 30.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява, згідно якої просить провести судове засідання без участі відповідача та її представника, позовні вимоги не визнає та вважає їх такими, що не підлягають до задоволення. Вважає, що позовна вимога про визнання факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 19.08.1998 по 01.01.2004 не підлягає до задоволення, оскільки період, який охоплюється позовними вимогами регулювався чинним на той час Кодексом про шлюб та сім`ю, норми якого не містили положень про майнові права осіб, які перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Правовий статус майна набутого жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою визначено ст. 74 СК України, який набрав чинності 01.01.2004. Таким чином, встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, як чоловік і жінка може мати місце лише, починаючи з 01.01.2024.

Крім того, доводи позовної заяви щодо проживання однією сім`єю з 19.08.1998 до 20.11.2001 року додатково спростовуються тим фактом, що ОСОБА_17 на той час перебував у шлюбі з матір`ю відповідачки ОСОБА_4 .

Позивачем не було представлено суду доказів на підтвердження ведення спільного господарства, а також ведення єдиного бюджету з померлим ОСОБА_17 . Крім того, важливим є та обставина, що за твердженням самої позивачки, наданим у судовому засіданні під час вступної промови, вона разом з покійним проживати разом почали з 2005 року. А до 2005 року покійний приїжджав до неї в Київ. При цьому, факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_17 однією сім`єю без реєстрації шлюбу не може бути встановлений судом з підстав окремого проживання позивачки та померлого, оскільки положення про те, що подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів. Аналогічний висновок міститься в постанові ВС від 10.09.2020 № 369/3338/17 (61-15677св19).

Позивач не довела належними та допустимими доказами факт проживання з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з веденням спільного господарства, побуту і бюджету, тобто однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Позовна вимога про визнання житлового будинку придбаного у грудні 2001 року спільною власністю, також не підлягає до задоволення, оскільки КпШС (діючим на час спірних відносин) не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.12 постанови Пленуму ВС "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" від 12.06.1998 №16 (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п.1 ст.17 Закону "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням п.5 постанови Пленуму Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 №20. Правила ст..22, 28, 29 КпШС в цих випадках не застосовуються.

Визнання за позивачкою права власності на половину майна, придбаного до 01.01.2004, не можливе без установлення факту створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету. При цьому у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази факту спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, внесення позивачкою грошових коштів при придбанні спірного майна, навіть не надано доказів про наявність у неї таких коштів на момент придбання майна та джерел їх походження.

Право власності виникло саме 28.12.2001, а не в момент внесення відомостей до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Позивач, як підставу визнання спірного будинку спільною власністю зазначає ст.62 СК України. Проте, для застосування передбачених ст.62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Всупереч зазначеному, позивачем не надано доказів того, що вартість спірного будинку істотно збільшилася внаслідок саме спільних затрат здійснених позивачкою та ОСОБА_17 , докази проведення спільних поліпшень, переобладнання та ремонтних робіт у матеріалах справи відсутні.

Крім того, надані позивачкою записи придбаних будівельних матеріалів не можуть бути належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст.76-80 ЦПК України.

Зі змісту позовної заяви та наданих доказів, вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її задоволення.

Підстави звернення до суду задля встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_17 , саме з метою оформлення спадщини після смерті останнього, є необґрунтованими, оскільки у померлого є спадкоємці І черги, а саме дочка та син, які і є відповідачами по даній справі.

За нормами ст.1258, 1259, 1261, 1264 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Станом на дату подачі позову минув визначений законом строк на прийняття спадщини, доказів усунення спадкоємців від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття матеріали справи не містять.

З огляду на вищевикладене, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі.

При посиланні на вимоги ст.62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач мала довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені її окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність. Належним та достатнім доказом істотності збільшення вартості майна є висновок експерта. Натомість такого висновку матеріали справи не містять.

В судовому засіданні 22.07.2020 представник відповідача позовні вимоги не визнала та вказала, що факт до 2004 року встановити неможливо. Доказів того, що позивач доклала матеріальних чи фінансових зусиль матеріали справи не містять. Доказів, що майно збільшилось у вартості немає. ОСОБА_17 почав проживати в с-щі ОСОБА_19 з 2004 року, а позивач з 2005 року. Право власності було набуто в 2001 році, з моменту посвідчення договору. Будівельні роботи в будинку проводились, частину з яких робив син ОСОБА_17 - ОСОБА_3 , іншу частину - чоловік відповідача ОСОБА_4 .

Допитана в судовому засіданні 22.07.2020 свідок ОСОБА_6 суду показала, що в 2001 році вона продала житловий будинок ОСОБА_17 за 5000 дорарів США. Він приїздив з м.Київ, де у нього була жінка і дитина. ОСОБА_17 проживав в м.Києві, приїздив в с-ще ОСОБА_19 на вихідні. Він привіз жінку з м.Київ через пару років, після того як купив хату. Вони разом із ОСОБА_1 робили ремонт, міняли вікна, проводили газ. Газ проводили в 2005 році. ОСОБА_1 тримала багато худоби, таксувала. Проживала постійно з 2004-2005 року, точно не пам`ятає.

Допитана в судовому засіданні 22.07.2020 свідок ОСОБА_7 суду показала, що в 2005 році вони приїхали у відпустку, купували хату в с-щі ОСОБА_19 , де їм допомагав ОСОБА_20 , який говорив, що в нього є дружина в м.Києві, яку він має забрати до с-ща ОСОБА_19 , з якою має разом проживати. Вона познайомилась з ОСОБА_21 приблизно в 2006 році. В 2008 році була на її дні народженні. Ремонтні роботи робила донька ОСОБА_22 , гроші платив ОСОБА_18 .

Допитана в судовому засіданні 22.07.2020 свідок ОСОБА_8 суду показала, що в подружжя ОСОБА_18 та ОСОБА_21 знає більше 15 років. Ремонт (гіпсокартон) робив її чоловік із сином, при цьому вона була присутня. З ОСОБА_21 знайома з 2004-2005 року. За ремонт розраховувалась ОСОБА_1 ОСОБА_23 в 2000 році говорив, що в нього є жінка в м.Києві.

Допитана в судовому засіданні 22.07.2020 свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона проживає з 2002 року в с-щі ОСОБА_19 , по сусідству із ОСОБА_24 проживає в с-щі ОСОБА_19 з 2004-2005 року. Вони із ОСОБА_17 проживали однією сім`єю, робили ремонти. Сім`я була ідеальна. В будинку в с-щі ОСОБА_19 спочатку жила старша дочка ОСОБА_25 - ОСОБА_22 , а потім ОСОБА_22 жила з ОСОБА_26 , донькою ОСОБА_27 . Згодам там став жити і ОСОБА_23 , а вже в 2004-2005 році і ОСОБА_27 . Вони будували забор після 2005 року, також проводили газ. Станом на 21.06.2005 ОСОБА_1 вже проживала в с-щі ОСОБА_19 . В 2003 році дитина ОСОБА_1 - ОСОБА_28 вже жила в будинку у ОСОБА_29 .

Допитана в судовому засіданні 22.07.2020 свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона являється матір`ю відповідача ОСОБА_3 . Вона проживала разом із ОСОБА_17 з 1990 року по 2001 рік без реєстрації шлюбу. До 2004 року вони підтримували нормальні стосунки. В 2001 році ОСОБА_23 купив хату в с-щі ОСОБА_19 за власні кошти. Там жила його дочка ОСОБА_22 . Знає, що ОСОБА_23 проживав у м.Києві в гуртожитку. З 2004 року по 2005 рік ОСОБА_23 проживав в даному будинку з першою дружиною ОСОБА_30 проживала із ОСОБА_17 у цивільному шлюбі з 2009 року, нічого спільного в них не було. У ОСОБА_1 була своя хата в с-щі ОСОБА_19 . ОСОБА_1 привезла свою дочку в 2008-2009 роках, вона тут ходила у школу. Усі роботи в будинку та коло нього проводив ОСОБА_23 та люди, гроші платив ОСОБА_31 .

Допитана в судовому засіданні 22.07.2020 свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона знає ОСОБА_25 і його дружину ОСОБА_10 давно. Коли ОСОБА_23 купив будинок, то вона з ОСОБА_10 робили там ремонт (білили, красили), там святкували день народження ОСОБА_25 та ОСОБА_32 . Коли з`явилась ОСОБА_1 вона не знає. Спочатку з`явилась її дочка ОСОБА_28 , яку в школу водила старша дочка ОСОБА_25 - ОСОБА_22 . Після того, як ОСОБА_23 купив хату, ще років 4 він їздив на заробітки. До купівлі будинку він їздив до м.Києва. Хату купив ОСОБА_23 в 2001 -2002 році за власні кошти для себе. Він говорив, чого він має жити в будинку ОСОБА_1 , купив будинок для себе і ОСОБА_32 . Після купівлі будинку, десь близько через 5 років, точно вона не пам`ятає, там почала проживати ОСОБА_27 . Вже як з`явилась ОСОБА_1 вона в будинку не була.

Допитаний в судовому засіданні 22.07.2020 свідок ОСОБА_12 суду показав, що він є хрещеним ОСОБА_3 . З ОСОБА_17 вони дружили з дитинства. ОСОБА_23 говорив, що купив собі будинок, щоб не бути не від кого залежним. Ремонти робили ОСОБА_23 і ОСОБА_1 (забор, плитку). ОСОБА_33 робив його зять, чоловік дочки. Спірний будинок куплений на початку двохтисячних років. До 2012 року ОСОБА_23 та ОСОБА_1 купили ще один будинок в с-щі ОСОБА_19 . З якого часу ОСОБА_1 почала проживати в с-щі ОСОБА_19 йому не відомо, більше 10 років. З моменту, коли ОСОБА_1 з`явилась у с-щі ОСОБА_19 , вони із ОСОБА_17 проживали разом однією сім`єю.

Допитаний в судовому засіданні 22.07.2020 свідок ОСОБА_13 суду показав, що він був кумом ОСОБА_25 1998 року він жив з ОСОБА_34 , поки не купив хату. Казав що собі купив хату. Їздив до м.Київа. Недовго жив сам. Потім жив із ОСОБА_35 , яка поїхала до Італії. Коли саме був куплений будинок він не пам`ятає. ОСОБА_23 купив хату, коли був ще із ОСОБА_36 він робив за свої кошти, йому допомагав з ремонтом син. З ОСОБА_1 він жив в с-щі ОСОБА_19 більше 5 років тому. В неї також був будинок.

Допитана в судовому засіданні 07.06.2021 свідок ОСОБА_14 суду показала, що вона являється кумою позивача. Вона знайома з ОСОБА_1 з весни 2005 року. В 2005 році ОСОБА_1 вже проживала в с-щі ОСОБА_19 . Остання проживала із ОСОБА_17 однією сім`єю. ОСОБА_23 до 2005 року їздив до м.Київа, там він працював на заводі, потім з 2005 року він таксував в с-щі ОСОБА_19 . Будинок вони купували разом, проводили ремонт за спільні кошти (обої клеїли, забор строїли, парове пероробляли), так як жили разом. Свою доньку ОСОБА_1 забрала в с-ще ОСОБА_19 з 2006 року.

Допитана в судовому засіданні 07.06.2021 свідок ОСОБА_15 суду показала, що вона проживає в с-щі ОСОБА_19 з народження. ОСОБА_1 знає з 2005 року, вона її сусідка. Остання проживала із ОСОБА_17 однією сім`єю. Знає, що вони будинок купили, робили в ньому ремонт, добудовували веранду, будували паркан. ОСОБА_1 розраховувалась з її чоловіком за ремонт.

Допитана в судовому засіданні 07.06.2021 свідок ОСОБА_16 суду показала, що вона перебуває у дружніх відносинах із позивачем. Їй відомо, що ОСОБА_23 купив хату. Коли саме він її купив вона не пам`ятає. В 2005 році вона познайомилась із ОСОБА_27 . До кінця 2005 року ОСОБА_1 переїхала в с-ще ОСОБА_19 , де вони разом із ОСОБА_17 жили разом однією сім`єю, робили ремонт в будинку. Її чоловік робив в них ремонт, ложив плитку, потолки підшивали. З ним розраховувалась ОСОБА_37 .

Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Шпиків, Тульчинського району, Вінницької області, помер ОСОБА_17 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть 02.10.2018 серія НОМЕР_1 (а.с.9 т.1)

Відповідно до ст. 1220 ЦК Україн, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Після смерті ОСОБА_17 залишилось спадкове майно, на яке відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу будинку від 28.12.2001, посвідченому державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Мовчан В.І. та зареєстрованому в реєстрі за №3691, що встановлено судом із інвентаризаційної справи на будинок, у якій міститься копія даного договору купівлі-продажу та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.03.2004 №3136694, де зазначено, що про реєстрацію права власності 22.03.2004. У вказаному договорі купівлі-продажу державним нотаріусом у п.8 було вказано, що право власності на даний житловий будинок у "Покупця" виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Також було зазначено, що відповідно до ст.227 Цивільного кодексу України цей договір підлягає реєстрації в Тульчинському міжрегіональному бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 , складеного 12.03.2004 на ім`я ОСОБА_17 (а.с.39-42 т.1) вбачається, що загальна площа будинку становить 83,6 кв.м., житлова - 35,8 кв.м.

Згідно копії довідки Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 02.10.2018 №1340 (а.с.46 т.1) ОСОБА_1 проводила за власний рахунок поховання співмешканця ОСОБА_17 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с.8) ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 27.02.2018.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї.

Позивач стверджує, що вона, так як і інші спадкоємці - відповідачі по справі, має право на оформлення своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_17 . Визнання факту проживання однією сім`єю із останнім їй потрібно для оформлення спадщини, оскільки вони із ОСОБА_17 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Визнання за нею права спільної сумісної власності на житловий будинок (спадкове майно) необхідно їй для врегулювання питання щодо поділу спадкового майна, набутого як вважає остання, нею та її покійним чоловіком в період їх проживання однією сім`єю, оскільки відповідачі заперечують факт віднесення даного майна до спільної сумісної власності. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на норми ст.368, 372 ЦК України та ст.62, 69-71, 74 СК України.

Таким чином судом встановлено, що встановлення факту проживання однією сім`єю є складовим елементом для встановлення права позивача на спадщину. Спірним питанням у межах розгляду цієї справи також є те, чи відноситься спадкове майно, зокрема житловий будинок, до спільної сумісної власності осіб, які проживали однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу до моменту смерті спадкодавця.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст.12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Оцінюючи покази свідків та оглянуті в судовому засіданні і наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З огляду на вказані положення СК України, проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в контексті майнових правовідносин подружжя, аналогічний офіційно зареєстрованому шлюбу. Тобто, все майно набуте жінкою та чоловіком, які не перебувають у шлюбі між собою, належить їм на праві спільної сумісної власності, тому у разі поділу цього майна, кожний з них може претендувати на його половину.

Водночас, у контексті спадкування, ситуація виглядає дещо по іншому.

Відповідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, а також той з подружжя, який його пережив, і батьки.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу спадкування за законом мають право особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Як роз`яснив ВССУ у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01.01.2004 або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

В той же час, суд позбавлений можливості дослідити матеріали спадкової справи, оскільки позивачем та її представником не заявлялось клопотання щодо витребовування спадкової справи, а суд в силу ч.7 ст.81 ЦПК України не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно ч.1 ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 та 4 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

В свою чергу, підстав для застосування норм СК України при вирішенні питання належності позивачу на праві спільної сумісної власності спадкового майна (житлового будинку) немає, оскільки позивач набув право власності на житловий будинок з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, а саме 28.12.2001, тому до спірних відносин слід застосовувати положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (надалі КпШС України), що діяв на той час.

Водночас слід зазначити, що положення КпШС України не передбачали юридичної можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Це новела діючого тепер Сімейного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004, тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01.01.2004 законом не передбачено. Аналогічного висновку дійшла Друга судова палата Касаційного цивільного суду Верховного суду у постанові від 24.01.2020 в справі №546/912/16-ц та у постанові від 19.03.2020 в справі №303/2865/17.

Оскільки інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тому вказаний факт може бути встановлений лише з 01.01.2004.

Слід зазначити, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, правомірною) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Тобто, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна, набутого у власність у цей період, на праві спільної сумісної власності.

Презумпція спільності права власності в силу положень ст.74 СК України поширюється й на майно, придбане в період проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Отже законодавством передбачено рівнозначну презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна та майна, придбаного жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, до спільної сумісної власності. Це означає, що якщо майно придбано подружжям під час шлюбу чи жінкою та чоловіком в період проживання однією сім`єю, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності.

Між тим, в даному випадку підстав для застосування норм СК України немає.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просить визнати факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_17 в період з 19.08.1998 по 01.10.2018.

Між тим, згідно повідомлення Тульчинського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області від 29.06.2019 №1180-16.25-38 (а.с.118 т.1) в Тульчинському районному відділі ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області є актовий запис про розрівання шлюбу №169 від 20.11.2001 на ОСОБА_17 та ОСОБА_38 . Відповідно до запису про розірвання шлюбу шлюб ОСОБА_17 та ОСОБА_39 зареєстрований Огрським міським відділом ЗАГС Латвії 20.05.1985, актовий запис №112.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу від 09.11.2019 №2 (а.с.136 т.1) вбачається, що 20.11.2001 ОСОБА_17 розірвав шлюб із ОСОБА_38 .

З огляду на те, що в період з 20.05.1985 по 20.11.2001 ОСОБА_17 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_39 , тому позовна вимога позивача щодо встановлення факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_17 в період з 19.08.1998 по 20.11.2001 є безпідставною, оскільки перебування особи в зареєстрованому шлюбі унеможливлює встановлення судом факту її спільного проживання з іншою особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Окрім того, встановлення даного факту до 01.01.2004 є безпідставним, оскільки не передбачено КпШС України, що діяв на той період.

Щодо іншого періоду суд зазначає наступне.

Згідно копії довідки канцелярії Тульчинської єпархії УПЦ від 03.10.2018 №80 (а.с.11 т.1) та копії свідоцтва (а.с.10 т.1) вбачається, що 11.01.2016 ОСОБА_17 повінчався із ОСОБА_1 в кафедральному соборі Різдва Христового м.Тульчина Тульчинської єпархії УПЦ.

Згідно відомостей копії домової книги (а.с.43-45 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 30.07.2010, знята - 14.01.2011.

Наявну в матеріалах справи нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_40 від 09.10.2018 (а.с.12 т.1) суд до уваги не бере, оскільки дана особа не заявлялася позивачем та її представником у якості свідка та не була допитана у судовому засіданні.

Згідно копії рішення виконавчого комітету Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 28.01.2014 №3 (а.с.16) вбачається, що жителям смт.Шпиків - членам кооперативу згідно списку надано дозвіл на проведення робіт по газифікації житлових будинків та зобов`язано їх отримати технічні умови на проведення робіт по газифікації житлових будинків.

Згідно копії технічних умов, виданих Тульчинським УЕГГ ПАТ по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" 12.08.2015 №145 (а.с.36) вбачається, що замовником на проведення робіт по газифікації за адресою: АДРЕСА_2 був ОСОБА_17 .

Згідно копії робочого проекту №5 газифікації будинку АДРЕСА_2 від 2015 року (а.с. 17, 36 т.1) вбачається, що його замовником був ОСОБА_17 .

Згідно копії акту здачі-приймання робіт (надання послуг) ПАТ по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" (а.с.15) вбачається, що саме ОСОБА_17 був замовником цих послуг.

Надану позивачем копію рахунку від 15.07.2008 (а.с.18 т.1) суд до уваги не бере, оскільки у відомостях про платника вказаний ОСОБА_41 , який ніякого відношення до предмету спору немає.

Згідно копії накладної №00180/25 від 01.06.2013 (а.с.19 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 придбала шифер та пісок.

Згідно копії накладної №721 від 05.09.2013 (а.с.20 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 придбала електроди.

Згідно копії накладної №00180/174 від 20.08.2014 (а.с.21 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 придбала цеглу.

Згідно копії накладної №3 від 26.07.2016 (а.с.22 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 придбала круг для болгарки, шпаклівку, валік, щітку, рукавиці робочі.

Згідно копії накладної №108 від 04.08.2018 (а.с.23 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 придбала лак, розчинник, кісточки мал., сітку рабицю, ДВП, саморізи, фарбу чорну, рукавиці, цемент, церезіт, розетку, вмикач, лампочки.

Згідно копії накладної №310 від 10.08.2016 (а.с.24 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 придбала окрашувачі.

Згідно копії накладної №00041/36 від 26.03.2012 (а.с.25 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 придбала відсів, щебінь, пиломатеріали, цеглу, цемент.

Згідно копії накладної №602 від 02.09.2018 (а.с.25 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 придбала емаль та розріджувач.

Надану позивачем копію накладної №346 від 03.07.2006 (а.с.27т.1) суд до уваги не бере, оскільки ФОП ОСОБА_42 взятий на облік як ФОП з 05.09.2011, а накладна видана 03.07.2006.

Згідно копії накладної №7 від 04.06.2016 (а.с.28 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 придбала фарбу, скоби, маяки, багети.

Згідно копії накладної №5 від 28.09.2015 (а.с.29 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 придбала котел газовий, насос, байпасну лінію, кран, шланги, згін.

Згідно копії накладної №15 від 09.07.2016 (а.с.30 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 придбала гіпсокартон, профіль, підвіси.

Згідно копії накладної №00195/74 від 05.09.2013 (а.с.31 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 придбала профнастил.

Згідно копії накладної №362 від 09.07.2008 (а.с.32 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 придбала плитку, клей, хрестики, затірку швів, цемент.

Надану позивачем копію видаткової накладної №60839 (а.с.33 т.1) суд до уваги не бере, оскільки вона не містить дати її видачі.

Згідно копії накладної від 07.06.2009 (а.с.34 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 придбала змішувач, утітаз, умивальник, ванну, трубу, перехід, бойлер.

Згідно видаткової накладної №938 від 06.07.2012 (а.с.35 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 придбала тротуарну плитку.

Надану позивачем копію таблиці (а.с.37 т.1) суд до уваги не бере, оскільки вона не містить дати її складення та замовника.

Надану позивачем копію замовлення №535 від 11.07.2010 (а.с.38 т.1) суд до уваги не бере, оскільки вона не містить відомостей щодо надавача послуг.

У постанові Великою Палатою Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №554/8023/15-ц зазначено, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

У Постанові Верховного Суду від 03.11.2022 у справі №361/4744/19 зазначено, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

В той же час в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт проживання однією сім`єю позивача із ОСОБА_17 , як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу у період 2004 року. Судом враховано, що більшість свідків підтвердили факт проживання однією сім`єю позивача із ОСОБА_17 , як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу у період з 2005 року до дня його смерті. Визначити конкретну дату суд не може, а тому вважає можливим встановити даний період саме з 2005 року, оскільки для можливого отримання спадщини дана обставина не є визначальною.

Відносно позовної вимоги щодо визнання будинку спільною власністю подружжя суд зазначає наступне.

Позивач стверджує, що спадкове майно, а саме, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю її та покійного ОСОБА_17 , яке було придбано ними в період їх проживання однією сім`єю.

В свою чергу, даний факт не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Покази свідків даний факт не підтверджують. Також дане твердження спростовано наявними в матеріалах справи доказами.

Оскільки відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_17 з ОСОБА_1 у період придбання житлового будинку, а саме 28.12.2001, тому позовні вимоги про визнання житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 спільною власністю також не підлягають задоволенню.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому з врахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача в рівних частках сума судового збору (а.с.1, 2, 3, 51) пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, 768,40 грн (11536,8/2 ), по 384,20 грн з кожного.

На підставі викладеного, керуючись КЗпШС України, ст.15, 368, 372, 1216, 1218, 1220, 1261, 1264, 1268 ЦК України, ст.62, 74 СК України, ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 263- 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання будинку спільною власністю подружжя задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_17 в період з 2005 року по 01.10.2018 року.

В частині позовних вимог щодо визнання будинку спільною власністю подружжя відмовити.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий 20.05.2015 Тульчинським РВ УМВС України у Вінницькій області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої адресою: АДРЕСА_5 , судові витрати з оплати судового збору в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок), по 384,20 грн (триста вісімдесят чотири гривні 20 копійок) з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: