Справа №504/1447/24
Провадження №2/504/946/25
Доброславський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

секретаря Ориник М.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, позовну заяву ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 проти фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, Код , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

Позивач звернулась до суду із позовом проти Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, яким просить:

Встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документу, а саме, що державний акт серії ЯА № 359719, виданий 01.12.2005 року Олександрівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області на підставі рішення Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 25 червня 1997 року № 5-ХХІІ, на право приватної власності ОСОБА_3 , на землю площею 0,060 га, кадастровий номер :03:001:0026, цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично виданий на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право приватної власності на землю площею 0,060 га, кадастровий номер :03:001:0026, цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На обгрунтування своїх доводів заявниця стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

Після його смерті відкрилась спадщина.

Заявниця стверджує, що за життя ОСОБА_2 успадкував в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 .

Заявниця стверджує, що фактично житловий будинок побудований і розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 , площею 0,0600 га, кадастровий номер :03:001:0026, цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Однак державний акт на право власності ОСОБА_3 містить технічну помилку, оскільки фактична адреса цієї самої земельної ділянки вказана у акті такою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 за життя склав заповіт, яким заповів заявниці- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , все своє нерухоме та рухоме майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право.

Заповіт посвідчений 03.10.2022 року приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Білоконь О.М., зареєстрований у реєстрі за № 472.

Після смерті ОСОБА_2 спадщину за заповітом прийняла заявниця- ОСОБА_1 .

25.12.2023 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зокрема, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку під цим самим житловим будинком заявниця не має можливості, оскільки у державному акті міститься помилка.

Заявниця подала заяву про розгляд справи у свою відсутність, просила позов задовольнити повністю.

Відповідач у своєму відзиві не заперечував в цілому щодо вимог позову.

Рух справи в суді першої інстанції:

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.04.2024 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.02.2025 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.

Позивач подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, доводи позову підтримав повністю.

Встановлені судом фактичні обставини:

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 належала земельна ділянка АДРЕСА_1 .

Водночас судом встановлено, що виданий на ім`я ОСОБА_3 державний акт серії ЯА № 359719, який виданий 01.12.2005 року Олександрівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області на підставі рішення Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 25 червня 1997 року № 5-ХХІІ, на право приватної власності ОСОБА_3 , на землю площею 0,060 га, кадастровий номер :03:001:0026, цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», містить адресу розташування земельної ділянки: АДРЕСА_1 .

Разом із тим, у матеріалах справи міститься акт погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами від 16.12.2024 року, з якого вбачається, що земельна ділянка площею 0,060 га, кадастровий номер :03:001:0026, цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», фактично має місце розташування за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що за життя на цій самій земельній ділянці ОСОБА_3 мала у власності житловий будинок.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 був її чоловік ОСОБА_2 , який фактично прийняв спадщину, але не встиг оформити своїх спадкових прав.

ОСОБА_2 за життя склав заповіт, яким заповів заявниці- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , все своє нерухоме та рухоме майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право.

Заповіт посвідчений 03.10.2022 року приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Білоконь О.М., зареєстрований у реєстрі за № 472.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина.

Після смерті ОСОБА_2 спадщину за заповітом прийняла заявниця- ОСОБА_1 .

25.12.2023 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зокрема, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку під цим самим житловим будинком заявниця не має можливості, оскільки у державному акті міститься помилка.

Через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майна, заявник позбавлений можливості оформити в нотаріальному порядку свої спадкові права.

Позиція суду та релевантні джерела права:

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Виходячи зі змісту положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.

Оскільки спадкоємець не має можливості у нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину, то тільки в судовому порядку він має можливість захистити своє право.

У відповідності до ст. 258 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документів, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Суд приходить до висновку, що встановлення факту належності документів особі можливо лише в тому випадку, коли прізвище, ім`я, по батькові чи час народження особи в них не співпадає з записами у паспорті чи свідоцтві про народження.

Згідно з наданим роз`ясненням у постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року, «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді цих справ, в тому числі факту належності правовстановлюючого документа особі, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові, суд зобов`язаний запропонувати заявнику подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить саме йому, і що організація (установа), яка видала цей документ, не має можливості внести в нього виправлення.

Оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведений юридичний факт належності правовстановлюючого документу, а саме, що державний акт серії ЯА № 359719, виданий 01.12.2005 року Олександрівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області на підставі рішення Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 25 червня 1997 року № 5-ХХІІ, на право приватної власності ОСОБА_3 , на землю площею 0,060 га, кадастровий номер :03:001:0026, цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично виданий на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (десять).

Оскільки Законом України «Про нотаріат» не передбачена можливість видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом за відсутності правовстановлюючого документу, суд вважає, що тільки в судовому порядку позивач має можливість захисту свого права та законного інтересу.

Оскільки державний акт містить помилку в адресі земельної ділянки, в нотаріальному порядку заявниця реалізувати свої спадкові права можливості не має.

Стаття 120 ЗК України визначає особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

У разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Разом із тим за відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Під час застосування статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 01 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16.

Суд вважає, що особа, яка набула у власність нерухоме майно, має також і право на земельну ділянку, на якій це майно розташовано, та необхідну для обслуговування нерухомого майна.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанови від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, провадження № 12-143гс18 (пункт 8.17); від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, провадження № 14-458цс18 (пункт 61); від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц, провадження № 14-438цс19 (пункт 42)).

У суду не має сумніву в тому, що набутий заявницею у порядку спадкування за заповітом житловий будинок розташований на спірній земельній ділянці, і тому ця сама земельна ділянка підлягає успадкуванню заявницею з реалізацією спадкового права в судовому порядку.

Отже позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, ст.ст. 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 проти фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, Код , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документу, а саме, що державний акт серії ЯА № 359719, виданий 01.12.2005 року Олександрівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області на підставі рішення Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 25 червня 1997 року № 5-ХХІІ, на право приватної власності ОСОБА_3 , на землю площею 0,060 га, кадастровий номер :03:001:0026, цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично виданий на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право приватної власності на землю площею 0,060 га, кадастровий номер :03:001:0026, цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В. К. Барвенко