Справа № 353/621/25
Провадження № 2/353/449/25
У Х В А Л А

30 липня 2025 рокум.Тлумач

Суддя Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Луковкіна У.Ю. розглянувши заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

22.07.2025 року адвокат Істамова І.В., яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Одночасно з позовною заявою представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Істамова І.В. подала заяву про забезпечення позову.

23.07.2025 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було залишено без руху.

Також 23.07.2025 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області заяву АТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову по даній справі було повернуто заявнику.

29.07.2025 року адвокат Істамова І.В., яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», повторно звернулась в суд з заявою про забезпечення позову, а саме просила накласти арешт на нерухоме майно, належне ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом заборони їм та будь-яким іншим особам, державним реєстраторам, реєстраційним службам, нотаріусам, а також будь-яким іншим суб`єктам, які наділені владними повноваженнями щодо здійснення реєстраційних дій щодо нерухомого майна відчужувати та розпоряджатись нерухомим майном, в т.ч. шляхом продажу, дарування, міни, звернення стягнення, внесення до статутного капіталу юридичних осіб, шляхом передачі у спільну власність та вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: земельної ділянки кадастровий номер :04:016:0030 площею 0,0167 га, земельної ділянки кадастровий номер :05:003:0026 площею 0,06 га, земельної ділянки кадастровий номер :02:030:0024 площею 0,25 га, що належать на праві власності ОСОБА_1 ; господарське приміщення по АДРЕСА_1 , підсобне приміщення по АДРЕСА_2 , приміщення ІІІ, АДРЕСА_3 , квартира по АДРЕСА_4 , що належать ОСОБА_2 .

Заява про забезпечення позову подана з дотриманням вимог ст. 152 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

З урахуванням приписів ч. 1 ст. 153 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд заяви здійснюється без виклику сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одними з видів забезпечення позову, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року «розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків».

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій інших осіб, які за час розгляду справи можуть продати, знищити чи знецінити майно тощо.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяв про забезпечення позову вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, ціну позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести співмірність обраного засобу забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Така позиція також неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема 17.06.2022 року у постанові № 908/2382/21.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 зазначено, що «жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії. […] Апеляційний суд обґрунтовано прийняв до уваги, що без вжиття заходів забезпечення позову відповідачка має можливість безперешкодно відчужити спірне нерухоме майно. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки квартира залишається в її володінні та користуванні».

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Проаналізувавши обставини, викладені в заяві про забезпечення позову, додані до неї документи та вимоги чинного законодавства України, суд вважає, що вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.20211 року по справі № 2-1706/2011 вирішено стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №252К від 27.08.2007 року в розмірі 1420071,29 грн.

01.10.2010 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області було скасовано рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.20211 року по справі № 2-1706/2011 та відмовлено в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредитному договору № 252К від 27.08.2007 року.

01.02.2012 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було скасовано рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.10.2010 року та залишено в силі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.20211 року по справі № 2-1706/2011.

Як зазначає позивач у позовній заяві на даний час заборгованість відповідачами не погашена, а тому позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідачів на користь АТ КБ «ПриватБанк» трьох процентів річних та інфляційних витрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 422742,23 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29.07.2025 року за відповідачами зареєстровано право власності на наступне майно: земельну ділянку кадастровий номер :04:016:0030 площею 0,0167 га, земельну ділянку кадастровий номер :05:003:0026 площею 0,06 га, земельну ділянки кадастровий номер :02:030:0024 площею 0,25 га, зареєстровано за ОСОБА_1 ; господарське приміщення по АДРЕСА_5 частина підсобного приміщення по АДРЕСА_2 , 1/2 частина квартири по АДРЕСА_4 , зареєстровано за ОСОБА_2 .

В заяві про забезпечення позову представник позивача просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищезазначене нерухоме майно, а також заборонити заборони відповідачам та будь-яким іншим особам, державним реєстраторам, реєстраційним службам, нотаріусам, а також будь-яким іншим суб`єктам, які наділені владними повноваженнями щодо здійснення реєстраційних дій щодо нерухомого майна відчужувати та розпоряджатись нерухомим майном, в т.ч. шляхом продажу, дарування, міни, звернення стягнення, внесення до статутного капіталу юридичних осіб, шляхом передачі у спільну власність та вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, оскільки не застосування таких заходів може утруднити виконання рішення по справі.

Суд звертає увагу, що орієнтовна вартість майна, на яке представник позивача просить накласти арешт та заборонити вчиняти будь-які дії значно перевищує суму позову.

Беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснень Верховного Суду, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позову; спроможності заходів, які заявник просить вжити у порядку забезпечення позову; забезпечення фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає, що заява про забезпечення позову є частково обґрунтованою та підлягає до часткового задоволення, шляхом накладення арешту на наступне нерухоме майно: земельну ділянку кадастровий номер :04:016:0030 площею 0,0167 га, земельну ділянку кадастровий номер :05:003:0026 площею 0,06 га, земельну ділянки кадастровий номер :02:030:0024 площею 0,25 га, яке на праві власності належить ОСОБА_1 , до набрання судовим рішенням по справі законної сили, оскільки існує ймовірність, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Стосовно вимоги представника заявника про заборону всім органам та державним чи приватним особам, уповноваженим здійснювати державну реєстрацію дій щодо нерухомого майна, переходу права власності, вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно нерухомого майна, суд прийшов до висновку, що у ній слід відмовити, оскільки саме по собі накладення арешту на вказане нерухоме майно є видом обмеження права власника розпоряджатися майном та таке накладення арешту реєструється у відповідних державних реєстрах, що робить його публічним та унеможливлює вчинення певних дій щодо майна без зняття арешту.

При цьому суд вважає, що достатніх доказів на підтвердження обставин необхідності застосування декількох видів забезпечення заявником не надано.

Судом не здобуто належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що накладення арешту на інше нерухоме майно, а саме на господарське приміщення по АДРЕСА_1 , 1/2 частина підсобного приміщення по вул. Калуське шосе, 3, корп. 8, приміщення ІІІ, АДРЕСА_3 , 1/2 частина квартири по АДРЕСА_4 , яке на праві власності належить ОСОБА_2 , буде співмірним з предметом спору, а саме розміром заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідачів у розмірі 422742,23 грн., що є сумою трьох процентів річних за період з 23.09.2019 року по 23.02.2022 року та інфляційних витрат за невиконання грошового зобов`язання за період з 01.03.2019 року по 23.02.2022 року.

Крім цього, суд звертає увагу, що основним боржником за кредитною угодою № 252К від 27.08.2007 року є ОСОБА_1 , а отже на нього покладено основний обов`язок щодо виконання грошового зобов`язання, в т.ч. сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Враховуючи вищенаведене в задоволенні заяви про забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, державним реєстраторам, реєстраційним службам, нотаріусам, а також будь-яким іншим суб`єктам, які наділені владними повноваженнями щодо здійснення реєстраційних дій щодо нерухомого майна відчужувати та розпоряджатись нерухомим майном, в т.ч. шляхом продажу, дарування, міни, звернення стягнення, внесення до статутного капіталу юридичних осіб, шляхом передачі у спільну власність та вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: господарського приміщення по АДРЕСА_1 , підсобного приміщення по вул. Калуське шосе, 3, корп. 8, приміщення ІІІ, АДРЕСА_3 , квартира по АДРЕСА_4 , слід відмовити.

Суд вважає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення майбутніх позовних вимог, є відповідним змісту позовних вимог та зможе гарантувати реальне виконання рішення суду та ефективний захист прав як позивача, так і відповідача, та не створює невиправданих обмежень відповідачу в його правах.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують обставини, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення. Крім того, у відповідності до ч. 6 ст. 154 ЦПК України відповідач не позбавлений права звернутися з клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення, надавши докази, які можуть стверджувати про наявність обставин для такого забезпечення.

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 157 ЦПК України, примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Також суд роз`яснює, що вжиті судом заходи забезпечення позову можуть бути скасовані у випадках, встановлених ст. 158 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149-150, 153, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на нерухоме майно, яке на праві власності належить ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , а саме на:

- земельну ділянку кадастровий номер :04:016:0030, площею 0,0167 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 56;

- земельну ділянку кадастровий номер :05:003:0026, площею 0,06 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 256;

- земельну ділянку кадастровий номер :02:030:0024, площею 0,25 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 256;

В задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвалу направити до виконання Івано-Франківському відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Копію ухвали направити заявнику, його представнику та всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Вжиті судом заходи забезпечення позову можуть бути скасовані у випадках, встановлених ст. 158 ЦПК України.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

ГоловуючийУ. Ю. ЛУКОВКІНА