Справа №464/2577/21
пр № 4-с/464/15/25
У Х В А Л А

28 липня 2025 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м. Львова Борачок М.В., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грицай-Липської Наталії Степанівни про накладення заборони на керування транспортними засобами від 09.05.2022,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грицай-Липської Наталії Степанівни, у якій просить суд

- поновити строк на оскарження постанови про накладення заборони на керування транспортними засобами від 09.05.2022, винесеної у межах виконавчого провадження №68041954;

- скасувати постанову про накладення заборони на керування транспортними засобами від 09.05.2022.

Дослідивши зміст поданої скарги, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статі 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 449 ЦПК України, серед іншого, передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Тлумачення змісту вказаної норми дає підстави для висновку про обмеженість строком оскарження рішень державного виконавця.

У своїй постанові від 04.06.2025 у справі №752/4160/13-ц Верховний Суд вказав, що порівняльний аналіз змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 449 ЦПК України, дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. Під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині 1 статті 449 ЦПК України та частині 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», необхідно враховувати поведінку скаржника, чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження, тощо.

За змістом статті 81 ЦПК України обов`язок доказування поважності причин пропуску процесуальних строків та подача заяви про їх поновлення покладається на зацікавлену сторону. При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця, саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини 1 статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №466/948/19 вказано, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. Водночас заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що така винесена державним виконавцем 09.05.2022. ОСОБА_1 звернувся з даною скаргою до суду 23.07.2025.

Як стверджує скаржник, він пропустив строк для оскарження відповідної постанови. Разом з цим, недотримання відповідного строку сталося із поважних причин, а саме тому, що скаржник з 28.04.2025 перебуває на військовій службі з призовом під час мобілізації. У зв`язку з проходженням військової служби, виконанням обов`язків сержанта, проходженням відповідних навчань та безперервним виконанням службових обов`язків без доступу до правової допомоги у скаржника не було жодної можливості вчасно оскаржити постанову виконавця, чи скористатися правовою допомогою з цією метою. На момент винесення оскаржуваної постанови скаржник не був поінформований про це, про наявність обмежень він дізнатися не міг, адже не володіє транспортними засобами.

Надаючи оцінку відповідним доводам, а також вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку для оскарження постанови від 09.05.2022 та, відповідно, щодо можливості поновлення такого строку, суд враховує, що рішення суду у справі №464/2577/21 було прийняте у кінці 2021 року, тобто понад три роки тому.

За цей тривалий проміжок часу боржник повинен був усвідомлювати, що у нього існує обов`язок сплачувати аліментні платежі на утримання малолітньої доньки до досягнення нею повноліття на виконання рішення суду у справі №464/2577/21, не допускати виникнення заборгованості зі сплати аліментів, а також розуміти, що виконання відповідного рішення здійснюватиметься у межах відповідного виконавчого провадження відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

За таких умов суд вважає, що скаржник мав реальну можливість та повинен був дізнатися про існування виконавчого провадження №68041954 із примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, яке було відкрите ще на початку 2022 року, тобто три роки тому, цікавитися ходом цього провадження та вчинюваними державним виконавцем діями іприйнятими ним рішеннями, спрямованими на примусове виконання судового рішення.

У своїй скарзі заявник не надає інформації про те, коли він дізнався про прийняття виконавцем оскаржуваної постанови. Разом з цим, вказана обставина не перешкоджає встановленню судом відповідної дати.

Так, судом встановлено, що скаржник знав про існування виконавчого провадження №68041954 та прийняття оскаржуваної постанови, адже звертався 05.05.2025 до органу ДВС із заявою про скасування обмежень на керування транспортними засобами і користування зброєю. Вказане прослідковується зі змісту листа Сихівського ВДВС №32705/ДВ-14 від 12.05.2025.

Таким чином, як мінімум станом на 05.05.2025 боржник знав про прийняття постанови про накладення заборони на керування транспортними засобами від 09.05.2022, а отже міг оскаржити її в судовому порядку у строк, встановлений статтею 449 ЦПК України.

Разом з цим, відповідний строк ним було пропущено.

Згідно із частиною 2 статті 449 ЦПК України пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.

Суд зазначає, що наведені у скарзі причини пропуску процесуального строку на подання скарги не можуть бути визнані поважними, адже сам по собі факт служби у військовій частині не виключає можливості відстеження боржником тих рішень, які приймаються державним виконавцем у виконавчому провадженні №68041954.

Винятком із наведеного може слугувати лише те, що відповідна військова частина, у якій проходить службу скаржник, переведена на воєнний стан, а сам скаржник залучений до виконання бойових завдань із відсічі збройної агресії російської федерації.

Разом з цим, доказів на підтвердження вказаних обставин скаржником до суду подано не було.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем 09.05.2022, а на військовій службі скаржник перебуває з 28.04.2025.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволенні клопотання скаржника про поновлення строку на оскарження постанови від 09.05.2022.

Статтею 449 ЦПК України встановлено, що у разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Таким чином, скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 447-449 Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грицай-Липської Наталії Степанівни про накладення заборони на керування транспортними засобами від 09.05.2022, винесену у межах виконавчого провадження №68041954, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення.

Повна ухвала суду складена та проголошена 28 липня 2025 року.

Суддя Борачок М.В.