ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1385/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №698/250/24 Категорія: на ухвалу Баранов О. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Сіренка Ю.В.

секретар Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач заступник керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Центрального округу;

представник Черкаської обласної прокуратури прокурор Чустрак Дмитро Вячеславович;

відповідачі ОСОБА_1 ; Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області;

представник ОСОБА_1 адвокат Олененко Олександр Володимирович;

треті особи без самостійних вимог Калинопільська селищна рада, Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації;

особа, яка подає апеляційну скаргу Черкаська обласна прокуратура;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури на ухвалу Калинопільського районного суду Черкаської області від 05 червня 2025 року у справі за позовом заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Центрального округу до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, треті особи без самостійних вимог: Калинопільська селищна рада, Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

21.03.2024 року заступник керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Центрального округу звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, треті особи без самостійних вимог: Калинопільська селищна рада, Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою, в якій просить:

- усунути перешкоди власнику - Калинопільській територіальній громаді в особі Калинопільської селищної ради () у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного фонду площею 2,00 га з кадастровим номером :04:001:0115 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути на користь держави в особі Калинопільської селищної ради () земельну ділянку природно-заповідного фонду площею 2,00 га з кадастровим номером :04:001:0115, одночасно скасувавши рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 41473219 від 13.04.2021, яким за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстроване право приватної власності на цю земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- усунути перешкоди власнику - Калинопільській територіальній громаді в особі Калинопільської селищної ради () у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного фонду площею 2,00 га з кадастровим номером :04:001:0115 шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки із кадастровим номером :04:001:0115 у Державному земельному кадастрі із цільовим призначенням для особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер земельної ділянки: :04:001:0115, виключивши відповідні відомості про це з Державного земельного кадастру.

Після відкриття провадження у справі, ухвалою суду від 21.05.2025 року з підстав, пов`язаних із набранням чинності Законом України № 4292-IX "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" (далі - Закон № 4292-ІХ) вказану позовну заяву було залишено без руху, встановлено прокурору строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом: надання суду оцінки (експертно-грошової оцінки спірної земельної ділянки) здійсненої в порядку, визначеному законом, чинну на дату подання позовної заяви;надання суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у сумі вартості спірної земельної ділянки оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) яких здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви;

Ухвалою Калинопільського районного суду Черкаської області 05 червня 2025 позовну заяву заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Центрального округу залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Залишаючи позовну заяву без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що прокурор не усунув, у визначених судом недоліків позовної заяви строк, встановлений судом, а тому суд дійшов до висновку, що провадження у справі є таким, що відкрито за заявою, поданою без дотримання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, у зв`язку з чим позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду Черкаська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не прийняв надані пояснення прокурором та дійшов висновку про те, що останнім не доведено відсутність підстав для покладення на нього обов`язку надання суду оцінки (експертно-грошової оцінки земельної ділянки) земельних ділянок, здійсненої в порядку, визначеному законом, чинної на дату подання позовної заяви, а також надання суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості зазначених земельних ділянок.

Вказує, що станом на дату звернення прокурора з позовом до суду діяла редакція ст. 177 ЦПК України, що складалася з семи частин, якою визначено перелік документів, що додаються до позовної заяви. Позовну заяву з доданими до неї документами подано прокурором до суду з дотриманням вимог ст. 177 ЦПК України.

Зазначає, що в законодавстві України, в тому числі у Законі України № 4292-IX відсутні норми, які вказуються на те, що ч. 4 ст. 177 ЦПК України має зворотну дію в часі.

Пунктом 2 розділом II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 4292-IX передбачено зворотну дію закону в часі лише в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права.

Порядок обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права викладеного у ст. 388 ЦК України. При цьому, ч. 4 ст. 177 ЦПК України не містить умов та порядку компенсації вартості нерухомого майна, а також порядку обчислення та перебігу граничного строку, оскільки є нормою процесуального права, а не нормою матеріального права.

Вказує, що ст. 177 ЦПК України лише встановлює вимоги до процесуального документа позовної заяви.

Посилається на ст. 3 ЦПК України згідно якої провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Скаржник також посилається на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 12.10.2021 року № справи 905/2382/18, від 21.07.2021 року у справі № 904/903/20 від 20.01.2021 року згідно яких, факт подання позовної заяви із зазначенням вимог та підстав такого звернення є реалізацією права на судовий захист та за своєю правовою природою є процесуальною дією, що зумовлює обов`язок суду розглядати спір із застосуванням до спірних правовідносин процесуального закону, чинного на дату звернення відповідної особи до суду та розгляду її позовних вимог.

Вважає, що норми ЦПК України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії звернення прокурора з позовом до суду (27.02.2024 року) та оскільки позовна заява відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України у редакції, чинній на 27.02.2024 року, підстав для подання прокурором до суду експертно-грошової оцінки спірних земельних ділянок та документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в сумі їх вартості не було.

В апеляційній скарзі скаржник також зазначає, що у позовній заяві викладено дві вимоги негаторного характеру, зокрема й вимогу про усунення перешкод власнику Калинопільській селищній територіальній громаді у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду площею 2,00 га шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути на користь держави в особі Калинопільської селищної ради земельну ділянку. Отже, саме у позовній вимозі про усунення перешкод шляхом зобов`язання повернути земельну ділянку на думку скаржника суд має надати оцінку під час розгляду справи.

Вказує, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права ч. 5 ст. 390 ЦК України та порушення норм процесуального права ч. 3 ст. 3, ст. 13, ч. 4 ст. 177, 263 ЦПК України, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

02 липня 2025 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Олененка О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відзив мотивований тим, що апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що саме віндикаційний позов є належним та ефективним способом захисту в спірних правовідносинах у даній справі. До таких вимог застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Вважає, що апеляційна скарга не містить підстав, визначених ст. 379 ЦПК України для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що 21.03.2024 року заступник керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Центрального округу звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, треті особи без самостійних вимог: Калинопільська селищна рада, Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою.

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 22 березня 2024 року відкрито провадження у даній справі. Призначено підготовче засідання на 11.04.2024 року на 12 год. 30 хв. (т.1, а.с.107)

21.05.2025 року позовну заяву заступник керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Центрального округу залишено без руху з підстав того, що з часу набрання чинності Законом України № 4292-IX «Про внесення змін до ЦК України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» прокурор не виконав вимог, встановлених ч. 4 ст. 177 ЦПК України, тобто не вжив заходів щодо оцінки спірного майна щодо витребування якого заявлено вимогу, а також не вніс на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі вартості спірного майна, а тому суд першої інстанції дійшов до висновку залишити позовну заяву без руху та надати прокурору строк для усунення допущених недоліків.

30.05.2025 року від Черкаської обласної прокуратури на адресу Калинопільського районного суду Черкаської області надійшли письмові пояснення на виконання ухвали суду від 21.05.2025 року у яких зазначено, що ефективним обраним прокурором спосіб захисту порушеного права є подання саме негаторного позову. У поясненнях представник прокуратури послався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22) згідно якого зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону № 2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку. За таких умов, ефективним способом захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов.

Представником прокуратури зазначалося, що у Законі України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» відсутні норми, які вказують на те, що абз. 2 ч. 4 ст. 177 ЦПК України має зворотню дію в часі. Вказував, що позовна заява відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України у редакції, чинній на 19.03.2024 року, підстав для подання прокурором до суду експертно-грошової оцінки спірних земельних ділянок та документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в сумі їх вартості, немає.

05.06.2025 року ухвалою Калинопільського районного суду Черкаської області позовну заяву заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Центрального округу залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України у зв`язку з не усуненням недоліків позивачем.

09.04.2025 року набув чинності Закон України № 4292-IX "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" (далі Закон № 4292-IX).

Законом України № 4292-IX доповнено статтю 390 Цивільного кодексу України частиною п`ятою наступного змісту: "Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду. Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".

Частину 4 статті 177 ЦПК України доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".

Частину другу статті 185 ЦПК України доповнено абзацом третім такого змісту: "Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму".

У даному випадку, звертаючись з вказаним позовом до суду, прокурором визначено предмет позову матеріально-правову вимогу до відповідача про усунення перешкод у користуванні власником земельної ділянки, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути на користь держави в особі Катеринопільської селищної ради спірну земельну ділянку, та скасування державної реєстрації.

Як на підставу позову прокурор послався на те, що спірна земельна ділянка належить до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює перебування даної ділянки у приватній власності з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Так, згідно ст. 14 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» режим території та об`єктів природно-заповідного фонду це сукупність науково обгрунтованих екологічних вимог, норм і правил, які визначають правовий статус, призначення цих територій та об`єктів, характер допустимої діяльності в них, порядок охорони, використання і відтворення їх природних комплексів.

Відповідно до п. «г» ч. 4 ст. 84 ЗК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) до земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема, землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 43 ЗК України визначено, що землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус території та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно ст. 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово - паркового мистецтва).

Право визначення предмету і підстав позову належить виключно позивачу (ч. 1 ст. 13, п.п. 4,5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України ЦК України).

Позовом про витребування майна (віндикаційним позовом) є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності індивідуально визначеного майна, до особи, яка ним заволоділа, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Схожі висновки викладені, зокрема, у пункті 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). За змістом цієї статті негаторний позов застосовується для захисту від порушень, які не пов`язані із позбавленням володіння (див. пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Тобто правовою підставою подання віндикаційного позову є статті 387, 388 ЦК України, а негаторного стаття 391 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду в основу розмежування віндикаційних і негаторних позовів стосовно земель водного фонду запропонувала такий підхід: оскільки перехід права власності на землі водного фонду до громадян та юридичних осіб не допускається, крім випадків, передбачених Земельним кодексом України, то зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням Земельного кодексу України має розглядатися як не пов`язане з позбавленням права володіння держави чи відповідної територіальної громади (пункти 70, 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452 цс 18).

У постанові від 20 червня 2023 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22) викладено правовий висновок, згідно якого зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону № 2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку. За таких умов, ефективним способом захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов.

У даній справі предметом спору є усунення перешкод у користуванні права користування та розпорядження земельною ділянкою, яка відноситься до земель природно-заповідного фонду.

Прокурор у даному випадку звернувся до суду за захистом порушених прав держави, обравши один із способів захисту речових прав, а саме усунення перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина 2 статті 152 ЗК України) (т.1,а.с.23), а не витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 387, 388 ЦК України).

Статтею 391 ЦПК України у редакції, чинній на час подання позовної заяви, визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Законом № 4292-IX цю статтю доповнено частиною другою такого змісту: «Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та / або розпоряджання, та / або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу».

Тобто спори щодо володіння та / або розпоряджання, та / або користування майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, мають вирішуватися за правилами віндикації, передбачивши у пункті 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 4292-IX його зворотню дію у часі до тих правовідносин, щодо яких на момент набрання ним чинності не було ухвалено судового рішення.

Отже цей Закон з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства саме на позивача покладає обов`язок у справах про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, право власності на яку внаслідок прийняття відповідних рішень органу державної влади чи місцевого самоврядування, спрямованих на відчуження земельної ділянки у приватну власність, у яких до 09 квітня 2025 року не ухвалено рішення суду, змінити предмет позову з усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою на її витребування із застосуванням відповідних наслідків такої зміни, зокрема й подання документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Про це ж свідчить і зміст абзацу 2 частини четвертої статті 177 ЦПК України, доповненого Законом № 4292-IX, згідно з яким у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Тобто вимога про додання до позову документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, стосується виключно віндикаційного позову, поданого на підставі статті 388 ЦК України.

Якщо ж позивач, зокрема прокурор, який діє в інтересах держави в особі відповідного органу місцевого самоврядування, наполягає на продовженні розгляду саме негаторного позову, посилаючись при цьому на умисні дії відповідача, який знав чи за обставин справи не міг не знати про те, що земельна ділянка, право власності на яку за ним зареєстроване, в силу закону не може перебувати у його власності, то суд не мав підстав самостійно визначати предмет позову у зв`язку зі зміною законодавства та, відповідно, вимагати приведення позовної заяви, поданої 18 червня 2024 року, до вимог процесуального закону, які набрали чинності 09 квітня 2025 року.

Згідно зі статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За викладених обставин, висновок суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху та в подальному залишення позовної заяви без розгляду з підстав п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України є помилковим, а тому ухвала Калинопільського районного суду Черкаської області від 05 червня 2025 року, яка перешкоджає подальшому провадженню підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відмова позивача від зміни предмету позову у зв`язку зі зміною законодавчого регулювання відповідних правовідносин, що призвело до неефективності раніше обраного способу захисту, може бути підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц), а не залишення позовної заяви без руху, як такої, що подана без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу і, відповідно, подальшого залишення її без розгляду.

Що стосується розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в ст.ст. 141-142 ЦПК України.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, а в разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат у справі (у тому числі судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, та витрат на професійну правничу допомогу), здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 201/1381/18.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначає позивача як «Звенигородська окружна прокуратура» в той час як позивачем є «Черкаська обласна прокуратура». Суд апеляційної інстанції вважає, що судом було допущено описки по тексту ухвали, які підлягають виправленню районним судом у відповідності до положень статті 269 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Калинопільського районного суду Черкаської області від 05 червня 2025 року скасувати.

Матеріали цивільної справи за позовом заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Центрального округу до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, треті особи без самостійних вимог: Калинопільська селищна рада, Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанов складений 31 липня 2025 року.

Судді