Справа № 180/613/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.,

з секретарем судового засідання Лебедєвою К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець цивільну справу запозовом ОСОБА_1 до Марганецької міської ради про встановлення факту постійного проживання,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Сабліну Юлію Сергіївну звернулася до Марганецького міського суду із позовом про встановлення факту постійного проживання, у якому просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Позов обгрунтовано тим, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 94 років. Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, а саме квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на квартиру належало померлій. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 . Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 проживав зі своєю матір`ю за фактичним місцем перебування: АДРЕСА_1 . З довідок випливає, що син і мати фактично проживали як внутрішньо переміщені особи за однією адресою, однак юридично місце проживання не змінювали, оскільки сподівалися повернутися додому після завершення бойових дій, які тривають біля м.Марганець. Після смерті матері позивач не поспішав подавати заяву про прийняття спадщини, оскільки виснаження і моральний стан після поховання матері, якою він самотужки опікувався, був вкрай тяжкий. ОСОБА_1 звернувся до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса за прийняттям спадщини; відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_2 . У видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, оскільки строк на прийняття спадщини він пропустив, заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк до жодної нотаріальної контори не подав. У цей же час, мати і син, хоч і були зареєстровані за різними адресами, але фактично проживали за однією і тією ж адресою на момент смерті спадкодавця: АДРЕСА_3 . Саме тому позивач вважає, що він фактично прийняв спадщину обставиною свого спільного проживання з матір`ю за однією адресою, однак, така обставина може бути встановлена лише за рішенням суду.

Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, за наявними матеріалами. Позивач зазначає, що не може надати інших доказів до суду, оскільки свідки, що проживають в м.Марганець, відсутні через активні бойові дії близ м.Марганець, як і утруднена доставка до суду інших свідків. В цей же час, позивач сам поховав свою матір.

Відповідач повідомлений про розгляд справи; своїм правом на подачу відзиву не скористався; заяви, клопотання відсутні.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Дослідивши надані заявником докази, суд встановив такі обставини.

Матір`ю ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_2 (а.с.6, 7).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Марганецької міської ради ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.6 на звороті).

Згідно довідки ЖБК ДУ-1 від 08.08.2016 року, ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживала та проживає одна (а.с.8).

Квартира АДРЕСА_5 належить ОСОБА_2 на праві особистої власності за підставі рішення Марганецької ради народних депутатів №120 від 15.02.1974 року (а.с.9 на звороті).

ОСОБА_2 була зареєстрована в квартирі одна (а.с.10-13).

Згідно довідки від 31.01.2023 № 5138- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 . Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 (а.с.8 на звороті).

Згідно довідки від 31.01.2023 №5138- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 . Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 (а.с.9).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7 на звороті).

Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одеса 31.03.2025 року видано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 80653673 Спадкової справи № 73872730, спадкодавць ОСОБА_3 (а.с.13 на звороті).

31.03.2025 року державним нотарусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Ворсуляк А. роз`яснено ОСОБА_1 , що ОСОБА_2 на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та особи, які б проживали на день смерті із спадкодавцем за однією і тією самою адресою, відсутні. Згідно матеріалів спадкової справи, він на день смерті спадкодавця з нею не прживав (не був зареєстрованим) за однією адресою, заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини (з дня смерті спадкодавця) до нотаріальної контори не подано. Ним було подано заяву про прийняття спадщини 31.03.2025 року, тобто після спливу строку, встановленого ЦК України для прийняття спадщини (а.с.14).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив встановити факт постійного його проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17; від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц; від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Позивач, звертаючись до суду із позовом, вказував, що згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, він проживав зі своєю матір`ю за фактичним місцем перебування: АДРЕСА_3 , але юридично місце проживання не змінювали, оскільки сподівалися повернутися додому після завершення бойових дій, які тривають біля м.Марганець.

Однак, наявність/відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він проживав/не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі наявність/відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець проживав/не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, не підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які мають бути надані позивачем та оцінені судом.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 вказаної статті передбачає, що ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

На підтвердження постійного проживання разом зі спадкоємцем на час її смерті за адресою: АДРЕСА_3 , позивач надав суду як докази лише довідки від 31.01.2023 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за фактичним місцем проживання/перебування: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, згідно Свідоцтва про поховання НОМЕР_1 , виданого 09.07.2024 року Комунальним підприємством «Інфраструктурного розвитку та благоустрою Марганецької міської територіальної громади», ОСОБА_2 була похована 09.06.2024 року, тобто, на наступний день після смерті.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_2 на день своєї смерті фактично проживала в місті Марганець, а не в місті Одеса.

Доказів же постійного проживання позивача з ОСОБА_2 за її місцем проживання в місті Марганець суду також не надано.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначає, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини

третьої статті 1272 ЦК (п.23, п.24).

Нотаріусом роз`яснено позивачу його право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку про подання заяви про прийняття спадщини. Однак, позивач таким правом на скористався і звернувся до суду з позовом, в якому просить суд встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, але доказів на підтвердження цього факту суду не надає.

Отже, факт постійного проживання позивача ОСОБА_1 із ОСОБА_2 на момент смерті останньої не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 263-265,352 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Марганецької міської ради про встановлення факту постійного проживання відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження за умов, визначених в ч.2 ст.354 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Марганецька міська рада, адреса: Дніпропетровська область, м.Марганець, вул.Єдності, 29-а, .

Повне судове рішення складено 08.08.2025 року.

Суддя: Н. М. Нанічкіна