Справа № 183/9334/24
№ 2/183/1346/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2025 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Григорьєвої В.С.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Коломойця С.В.,

представника відповідача адвоката Пташинського О.А.,-

встановив:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позові від 11.02.2025 року просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 , на утримання сина - ОСОБА_3 , з частини до 1/10, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, припинивши стягнення аліментів у розмірі частини за рішенням суду від 11.02.2014 року.

В обґрунтування якого зазначив, що сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.02.2014 року у справі № 183/9382/13-ц стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05 грудня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року у справі № 183/4716/16 затверджено мирову угоду, якою батькові усунуто перешкоди у спілкуванні з сином, а саме:

-батько дитини проводить вільний час з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної суботи та неділі з 08.00 години до 20.00 години, у місці за вибором ОСОБА_4 ;

-ОСОБА_1 проводить вільний час з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної середи, суботи та неділі з 08.00 години ранку до 08.00 години ранку наступного дня, у місці за вибором ОСОБА_1 , з ночівлею дитини за місцем проживання ОСОБА_1 ;

-кожного року влітку з 01 липня по 31 липня включно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком ОСОБА_1 . З можливістю їх спільного виїзду на відпочинок в інший населений пункт в межах України.

Позивач звертає увагу суду на те, що зазначеною ухвалою саме визначено можливість проживання дитини з батьком, і факт такого проживання доводить відповідним актом, що складався депутатом селищної ради, в присутності сусідів.

Таким чином, ОСОБА_1 зазначає, що дитина три дні на тиждень проживає разом з ним, і в ці дні він, як батько дитини, повністю несе витрати на утримання дитини.

Крім того, у позивача з моменту винесення рішення про стягнення аліментів, змінився майновий стан, в зв`язку з погіршенням його стану здоров`я.

Так, позивач був позивач призваний у Збройні Сили України по мобілізації, та є військовослужбовцем, однак 10.06.2022 року отримав поранення, тривалий час проходив лікування.

За результатами лікування перебуває під наглядом лікаря невролога, потребує постійного прийому ліків та періодичного проходження курсу лікування, від отриманих травм позивач частково втратив слух.

Сукупність вказаних обставин стала підставою для звернення до суду, в зв`язку з чим позивач просив суд зменшити розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/10 частки.

У відзиві на позов представник відповідача не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів, вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що у позивача, в зв`язку з пораненням, отриманим під час військової служби, значно погіршився стан здоров`я, порівняно з моментом призначення аліментів на дитину і, навпаки, з наданих медичних документів вбачається, що стан здоров`я позивача задовільний, його ступень працездатності не змінився. Так само, представник відповідача з поданих доказів не вбачає доказів погіршення майнового стану платника аліментів, а також доказів того, що він несе додаткові витрати на лікування чи оздоровлення.

Крім того, представник відповідача спростовує доводи позивача про те, що неповнолітня дитини три рази на тиждень проживає з батьком, оскільки місце проживання дитини визначено з матір`ю, саме на її користь стягуються аліменти, а батько дитини приймає участь у вихованні сина в спосіб, визначений ухвалою про затвердження мирової угоди (а.с. 55-59).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 року відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 24).

Ухвалою суду від 11 лютого 2025 року прийнято заяву про зміну предмету позову (а.с. 53).

Ухвалою суду від 30 червня 2025 року призначено розгляд справи по суті (а.с. 86).

Позиція сторін в судовому засіданні.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Позивач надав суду пояснення про те, що його син після досягнення 14 років виявив бажання проживати разом з ним, однак матір дитини не надала своєї згоди на визначення місця проживання дитини з батьком. В свою чергу, батько дитини, в зв`язку з проходженням військової служби, також не має можливості постійно проживати разом зі своїм ще неповнолітнім сином. Крім того, позивач зауважив, що підставою для його звернення до суду з позовом саме про зменшення розміру аліментів стала та обставина, що він, проходячи військову службу, отримував достатній дохід, з якого відповідачка отримувала аліменти у розмірі, який доходив до 13 тисяч в місяць. Він вважає, що ці кошти мали витрачатися матір`ю виключно на потреби дитини. Так, відповідач наразі створила іншу сім`ю, де народилася ще одна дитина. Позивач вважає, що кошти, які він сплачує на утримання свого сина витрачаються не за цільовим призначенням, внаслідок чого і була створена комісія при відповідному органі опіки та піклування, яка за його заявою провела обстеження і встановила, що розмір аліментів на дитину перевищує два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку. Також позивач надав суду пояснення про те, що після отриманих травм під час проходження військової служби несе витрати на своє лікування, на постійній основі приймає ліки за призначенням відповідних лікарів. Однак, дитина три дні на тиждень і один місяць влітку проживає з ним, він повністю несе витрати на утримання дитини, крім сплачених на користь відповідачки аліментів, тому просить зменшити розмір аліментів, оскільки обов`язок утримання дитини є спільним і у матері, і батька. Наполягає на тому, що матір дитини не несе жодних витрат на утримання їх спільного сина, а навпаки витрачає аліменти не за цільовим призначенням.

Представник відповідача в судовому засіданні вважав, що позивачем не доведено жодної обставини, визначеної ст. 192 СК України, для зменшення розміру аліментів, просив відмовити у задоволенні позову, з підстав, зазначених ним у відзиві на позов.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2017 року у справі № 183/2675/17.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.02.2014 року у справі № 183/9382/13-ц стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05 грудня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року, у цивільній справі № 183/4716/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні, було затверджено мирову угоду на наступних умовах:

-батько дитини проводить вільний час з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної суботи та неділі з 08.00 години до 20.00 години, у місці за вибором ОСОБА_1 ;

-ОСОБА_1 проводить вільний час з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної середи, суботи та неділі з 08.00 години ранку до 08.00 години ранку наступного дня, у місці за вибором ОСОБА_1 , з ночівлею дитини за місцем проживання ОСОБА_1 ;

-кожного року влітку з 01 липня по 31 липня включно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком ОСОБА_1 . З можливістю їх спільного виїзду на відпочинок в інший населений пункт в межах України.

Провадження у справі закрите (а.с. 11).

Факт проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом батьком за адресою: АДРЕСА_1 , у визначені ухвалою суду дні, підтверджується актом, складеним 29.08.2024 року, депутатом Губиниської селищної ради (а.с. 13).

Такий факт спільної опіки батьків над дитиною, при якому дитина проживає разом з батьком за його місцем проживання, окремо, від матері, не спростований відповідачкою.

Суду доведено, що позивач був призваний у Збройні Сили України по мобілізації, отримав мінно-вибухову травму, пов`язану із захистом Батьківщини, про що свідчить Довідка військово-лікарської комісії (а.с. 46), проходив стаціонарне лікування в період з 11.06.2022 року по 17.06.2022 року, а також в період з 20.06.2022 року по 24.06.2022 року (а.с. 15,16), перебуває на обліку у лікаря невролога (а.с. 17).

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, та у наслідок отримання поранення погіршилось здоров`я, а також змінився і сімейний стан, внаслідок того, що дитина, яка досягла 14 років, фактично три дні на тиждень та один місяць на рік проживає разом з ним.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, стану здоров`я так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналіз поданих суду доказів свідчить про те, що позивач під час виконання військового обов`язку отримав поранення. Відповідно до виписок з медичних карток стаціонарного хворого позивач отримав мінно-вибухову травму, внаслідок чого потребує періодичного лікування, перебуває під наглядом лікаря-невролога.

Подані позивачем відомості про його доходи за 2024 рік (а.с. 74) доводять суду, що протягом 2024 року відповідач отримала на утримання дитини аліментів у розмірі 137152,87 грн., за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину, проведеного Службою у справах дітей Губиниської селищної ради одержувач аліментів ОСОБА_2 , забезпечує базові індивідуальні потреби дитини, дитина забезпечена одягом та взуттям, відповідно до віку та сезону, наявні гаджети для здобуття освіти дистанційно, дитина повноцінно харчується та розвивається, збалансований графік дня (а.с. 45).

Так, конструкція статті 192 СК України визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22).

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Частиною першою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 623/349/19 (провадження № 61-4654св21) вказано, що «рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - права батьків.

Не дивлячись на те, що між батьками, на час розгляду справи, не існує спору щодо місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на момент вирішення справи в суді досяг 14 років, і в силу ч.3 ст. 160 СК України, має право самостійно визначитися зі своїм місцем проживання, подані сторонами докази свідчать про те, що і ОСОБА_1 і ОСОБА_2 здійснюють спільну фізичну опіку над своїм сином з почерговим проживанням неповнолітнього у батька, в тому числі.

Встановлення спільної опіки, коли дитина проживає частину часу з кожним з батьків, розцінюється судом, у даній спірній ситуації, як зміна сімейного стану платника аліментів, оскільки він тепер несе додаткові витрати на утримання дитини, коли вона перебуває з ним.

При вирішенні питання щодо зменшення розміру аліментів, суд враховує, не тільки зміну майнового стану позивача, внаслідок погіршення стану здоров`я, а так само враховує і зміну сімейного стану, внаслідок встановлення спільної фізичної опіки над дитиною, яка почергово проживає з батьком.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, однак, виходячи з засад, визначених Сімейним Кодексом України щодо спільного обов`язку батьків утримувати неповнолітню дитину, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, та зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/7 частини заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму .

Виходячи з засад змагальності, визначених у ст. 12 ЦПК України, суд вважає, що визначеного розміру аліментів, з урахуванням спільного обов`язку батьків щодо своїх дітей,.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2014 року у справі № 183/9382/13-ц.

Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/7 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання цього рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову ОСОБА_1 , - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення виготовлене 01 серпня 2025 року.

Суддя О.В. Сорока.