Справа № 369/9103/23
Провадження № 2/369/1401/24
РІШЕННЯ

Іменем України

05.08.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Янченка А.В., при секретарі судового засідання Лисяк К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу № 369/9103/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач вказує, що ОСОБА_2 (далі відповідач) 29.01.2023 керуючи транспортним засобом TOYOTA (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) в м. Вишневому по вулиці Святошинській, 27 А, рухаючись заднім ходом, не переконався, що це буде безпечним для інших учасників руху та не скориставшись допомогою сторонніх осіб, скоїв зіткнення з автомобілем HYUNDAI (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), яким керувала ОСОБА_1 (далі позивач) та який належить їй на праві приватної власності, у подальшому від удару автомобіля TOYOTA (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) було скоєно зіткнення з автомобілем MITSUBISHI (реєстраційний номер НОМЕР_3 ), внаслідок чого усі три автомобілі отримали механічні пошкодження.

Своїми діями відповідач порушив вимоги пункту 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДД), чим вчинив адміністративне правопорушення, за що статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також вина відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення та пошкодженні транспортних засобів встановлені постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.03.2023 у справі № 369/2092/23, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 24.04.2023.

При цьому слід зазначити, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять інформації про наявність у відповідача страхового полісу ОСЦПВ, відтак цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була.

Внаслідок вищезазначеної ДТП позивачу завдано майнової шкоди в розмірі 65 820,00 грн. (шістдесят п`ять тисяч вісімсот двадцять гривень 00 копійок), які позивач була вимушена витратити на ремонт свого пошкодженого автомобіля HYUNDAI (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), а також моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ): відшкодування майнової шкоди у розмірі 65 722,00 грн.; відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.06.2023 року (суддя Ковальчук Л.М.) відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

06.10.2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній не погодився із викладеними в позовній заяві обставинами та заперечує відносно заявлених вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивачки відшкодування майнової шкоди у розмірі 65 722,00 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, а також у стягнення судових витрат, пов`язаних із розглядом даної справи.

Зокрема, останній послався на те, що ДТП сталася саме з вини позивача, яка не дотрималася безпечної дистанції та інтервалу, у результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 , чим порушила вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність статтею 124 КУпАП.

Крім того, представник відповідача вказав на те, що позивачка на власний розсуд, без належного підтвердження розміру завданих збитків помилково ототожнює їх з розміром відновлювальних робіт, у той час, як причинно-наслідковий зв`язок ушкоджень транспортного засобу у певних обставинах дорожньо-транспортної пригоди, так і реальна вартість завданої відповідачем матеріальної шкоди має підтвердити виключно експертне авто-товарознавче дослідження.

У даному випадку, оцінка пошкодженого майна не проводилася, як і не проводилася товарознавча експертизи та оцінка колісних транспортних засобів, а відтак відсутні будь-які належні та допустимі докази розміру завданого збитку.

Разом з тим, у пункті другому на схемі місця ДТП в переліку видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих унаслідок ДТП зазначено, що транспортний засіб Позивачки «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 отримав пошкодження правого переднього колеса, бамперу та правого крила, також дані ушкодження можна побачити на фотографіях, які додані до позовної заяви. Однак, перелічений список ушкоджень транспортного засобу ніяким чином не відповідає списку наданому в рахунку-фактурі від 11.02.2023 № СФ-0000008. Тобто, перелічений список робіт, які необхідні при відновленні транспортного засобу в рахунку-фактурі значно більший та перебільшений, а тому, не відповідає дійсності.

Крім того, представник відповідача посилається на те, що відсутні будь-які докази, які б свідчили про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача, щодо вчинення зіткнення 29.01.2023 з автомобілем позивачки та наслідками, у тому числі тими наслідками, які б потребували такого відновленого ремонту автомобіля, вартість якого вказана в рахунку-фактурі від 11.02.2023 № СФ-0000008.

З огляду на зазначене, вимога, яка висунута позивачкою стосовно стягнення з відповідача відшкодування майнової шкоди у розмірі 65 722,00 грн. не підлягає задоволенню.

Крім того, представник відповідача заперечив проти стягнення моральної шкоди.

19.10.2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої останній заперечив проти доводів відповідача, які містяться у відзиві на позов.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. № 419 від 24.10.2023 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/9103/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 24.10.2023 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.10.2023 року (суддя Янченко А.В.) вказану справу прийнято до свого провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

06.12.2023 року до суду від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, згідно якого останній просив відмовити в повному обсязі у задоволенні вимог ОСОБА_1 у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди у розмірі 65 722,00 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, а також у стягненні судових витрат.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2024 року провадження у справі № 369/9103/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди зупинено до припинення проходження відповідачем військової служби.

Постановою Київського апеляційного суду від 04.12.2024 року ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У судове засідання 10.03.2025 року сторони не з`явилися, представники сторін подали до суду заяву та клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно частин 4 і 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов?язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

ОСОБА_2 29.01.2023 керуючи транспортним засобом TOYOTA (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) в м. Вишневому по вулиці Святошинській, 27 А, рухаючись заднім ходом, не переконався, що це буде безпечним для інших учасників руху та не скориставшись допомогою сторонніх осіб, скоїв зіткнення з автомобілем HYUNDAI (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), яким керувала ОСОБА_1 та який належить їй на праві приватної власності, у подальшому від удару автомобіля TOYOTA (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) було скоєно зіткнення з автомобілем MITSUBISHI (реєстраційний номер НОМЕР_3 ), внаслідок чого усі три автомобілі отримали механічні пошкодження.

Своїми діями відповідач порушив вимоги пункту 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДД), чим вчинив адміністративне правопорушення, за що статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також вина відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення та пошкодженні транспортних засобів встановлені постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.03.2023 у справі № 369/2092/23, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 24.04.2023.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять інформації про наявність у відповідача страхового полісу ОСЦПВ, відтак цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 29.01.2023 усі три транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Механічні ушкодження, що отримав автомобіль HYUNDAI (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), який належить позивачу, підтверджуються матеріалами фотофіксації та деталізовані в рахунку-фактурі від 11.02.2023 № СФ-0000008, виписаною Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 . Загальна сума за вказаним рахунком-фактурою складає 56 670,00 грн (п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят гривень 00 копійок).

Факт використання матеріалів та виконання ремонтних робіт для відновлення ТЗ позивача підтверджується Актом здачі-прийняття робіт № ОУ-0000006, підписаним позивачем та ФОП ОСОБА_3 , а факт оплати позивачем цих матеріалів та робіт підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 3 від 11.02.2023.

Крім того, внаслідок пошкодження, точніше повного знищення правої передньої шини, позивач була вимушена придбати дві однакові шини, загальною вартістю 9 052,00 грн. (дев`ять тисяч п`ятдесят дві гривні 00 копійок).

Потреба у придбанні саме двох шин обумовлена вимогами законодавства щодо необхідності встановлення на одну вісь автомобіля шин однакових моделей, розмірів та конструкції.

Так, згідно з підпунктом г) п. 31.4.5 ПДД забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора для вантажних автомобілі

Таким чином, загальний розмір майнової шкоди, завданої позивачу, складає 65 722,00 грн. (шістдесят п`ять тисяч сімсот двадцять дві гривні 00 копійок).

Згідно з приписами чинного законодавства, деліктна відповідальність це наслідок позадоговірного завдання шкоди, що пов`язується з виникненням деліктного зобов`язання.

За деліктним зобов`язанням правопорушник зобов`язаний у повному обсязі відшкодувати завдану шкоду, а інша сторона має право вимагати від заподіювача виконання цього зобов`язання.

Так, відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Наслідком реалізації деліктної відповідальності є відновлення первинного стану потерпілого. Зобов`язання з відшкодування завданої шкоди це позадоговірні зобов`язання, що виникають внаслідок порушення особистих немайнових і майнових прав потерпілого. Такі зобов`язання мають абсолютний характер і спрямовані на забезпечення найбільш повного відновлення цих прав за рахунок заподіювача шкоди або за рахунок інших осіб, на яких законом покладено обов`язок її відшкодування.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК (1540-06) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована в установленому законодавством порядку, саме на відповідача персонально покладається зобов`язання з відшкодування позивачу завданої майнової шкоди та відновлення первинного стану потерпілої.

Посилання представника відповідача на відсутність вини відповідача у ДТП спростовуються тим, що обставини дорожньо-транспортної пригоди, відсутність вини позивача та вина у ДТП позивача встановлені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення № 369/2092/23, в якій постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Перекупки Г. А. від 06.03.2023, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 24.02.2023, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Заперечуючи проти визначеного позивачем розміру збитків та заявляючи про відсутність звіту (акту) про оцінку майна, товарознавчої експертизи тощо, відповідач не наводить жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував позицію позивача.

Своїм правом, передбаченим частиною першою статті 106 ЦПК України яка надає можливість учаснику справи подати до суду відповідний висновок експертизи, складений на його замовлення, позивач не скористався та висновок експерта не надав.

Усі інші доводи та твердження сторін не спростовують вищевикладених висновків суду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода в розмірі 65 722,00 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача 10 000 грн моральної шкоди.

Як зазначає представник позивача, сам факт і обставини дорожньо-транспортної пригоди 29.01.2023 року спричинили позивачу величезне стресове та емоційне навантаження, за свій багаторічний досвід керування автомобілем, для позивача це була перша ДТП. В даному випадку, не зважаючи на ту обставину, що позивач обережно, як і завжди, рухалася по головній дорозі, не створювала перешкод іншим учасникам руху та уважно стежила за дорожньою обстановкою, зіткнення сталося саме внаслідок порушення ПДР з боку відповідача, а сама позивач була госпіталізована з місця пригоди до КНП «Лікарня інтенсивного лікування Боярської міської ради».

При цьому у подальшому відповідач не лише не визнавав своєї вини у вказаній ДТП та не робив жодних спроб добровільно компенсувати потерпілим завдані збитки, а й намагався під час розгляду справи про адміністративне правопорушення доводити в судах першої та апеляційної інстанції вину позивача у скоєнні ДТП.

Внаслідок такої недобросовісної поведінки відповідача та його деструктивної позиції позивач була вимушена вживати додаткових заходів для захисту своїх порушених прав та законних інтересів, нести тягар додаткових витрат на правову допомогу при розгляді справи про адміністративне правопорушення та доводити свою невинуватість. Також позивач на кожному судовому засіданні була вимушена неодноразово вислуховувати наклепи на себе, що негативно вплинуло на її емоційний та психологічний стан.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги небажання відповідача добровільно відшкодувати завдані збитки не зважаючи на встановлення судом його вини у ДТП, позивач впродовж тривалого періоду часу зазнавала і продовжує зазнавати тяжких душевних страждань і втрат, які полягають у наступному:

-моральна травма та фізичні страждання, необхідність лікування тілесних ушкоджень внаслідок самої дорожньо-транспортної пригоди;

-емоційне навантаження та постійні стресові стани, пов`язані з участю в судових засіданнях під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в судах першої та апеляційної інстанції, під час яких відповідач намагався перекласти вину за вчинення ДТП на позивача;

-тягар додаткових витрат, викликаних необхідністю користування правовою допомогою під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в судах першої та апеляційної інстанції;

-неможливість користуватися впродовж тривалого часу своїм майном;

-значні тривалі ускладнення та незручності для всієї родини позивача через відсутність автомобіля, який перебував на ремонті;

-негативні емоції, пов`язані з необхідністю отримання у знайомих в борг коштів для ремонту автомобіля, та вилучення з сімейного бюджету значної суми заощаджень для повернення позики та отримання правової допомоги;

-позбавлення можливості приділяти належну увагу своїм рідним і близьким через витрачання часу на доведення своєї невинуватості у ДТП та додатковий клопіт з відновлення своїх порушених прав.

Всі вищевикладені моральні переживання і втрати негативно позначились на психологічному стані позивача та інших членів її сім`ї, погіршили загальний емоційний клімат в родині, призводили до частих суперечок, підірвали довіру позивача до правового захисту її інтересів, як потерпілої, до розчарування в певних моральних та етичних цінностях і принципах справедливості, що, в свою чергу, завдавало і продовжує завдавати позивачу нових страждань і моральних втрат та призводить до подальшого психічного виснаження.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які … зіткнулися з проблемами … можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується психологічні страждання позивача, які останній зазнав через затоплення його квартири, перебування у пригніченому стані, що потягло для нього тяжкі душевні переживання та моральні страждання, які спричинили негативні зміни у житті та погіршення здоров`я позивача.

З урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, тривалості порушення прав позивачки, час та зусилля, які їй необхідні для відновлення попереднього стану, глибину її душевних та психічних страждань, пов`язаних із пошкодженням транспортного засобу, порушення нормального ритму життя, тяжкість вимушених змін, суд вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь позивача з відповідача у сумі 5 000 грн.

Судом, при визначенні розміру моральної шкоди, враховано правову позицію Верховного Суду висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі за №752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути небільшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і неповинен приводити до її безпідставного збагачення.

Також позивач просить стягнути з відповідача 8 000 грн витрат на правову допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати позивача на правову допомогу підтверджуються копіями договору про надання правової допомоги № 08/23 від 06.03.2023 року, рахунком-фактурою від 07.06.2023 року, актом приймання-передачі наданих послуг від 09.06.2023 року на суму 8 000 грн, банківською квитанцією від 09.06.2023 року.

Зважаючи на викладене, ураховуючи складність та значення справи для сторін, обсяг проведеної роботи представником позивача, який підтверджений належними та допустимими доказами, а також те, що вони не спростовані відповідачем (відповідач просить повністю відмовити у стягненні адвокатських витрат, а не зменшити їх розмір), суд дійшов висновку про обґрунтованість та пропорційність заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та необхідність їх стягнення з відповідача на користь позивача у розмірі 8 000,00 гривень.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 073,60 гривень за подання позовної заяви та 605,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2024 року у справі № 369/9103/23.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1-18, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) 65 722 (шістдесят п`ять тисяч сімсот двадцять дві гривні) 00 коп. майнової шкоди та 5 000 (п`ять тисяч гривень) 00 коп. моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) 8 000 (вісім тисяч гривень) 00 коп. витрат на професійну правову допомогу, витрати з оплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 073 (одну тисячу сімдесят три гривні) 60 коп., витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2024 року у справі № 369/9103/23 у розмірі 605 (шістсот п`ять гривень) 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 05.08.2025 року.

Суддя А.В. Янченко