"28" липня 2025 р. Справа № 363/3990/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Олійник С.В.,

секретаря судового засідання Онопрієнко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгород скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича,

встановив:

16.07.2025 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_1 , в якій просила визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №78484432 від 30.06.2025 року незаконними (протиправними) та скасувати постанову.

В обґрунтування ОСОБА_1 скарги вказала, що 02.07.2025 року вона дізналась, що 30.06.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Сидорчуком А.А. на підставі виконавчого листа №363/5318/24 виданого 29.05.2025 року Вишгородським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 123 300,19 грн. відкрито виконавче провадження №78484432.

Разом з цим, ухвалою Київського апеляційного суду від 25.06.2025 року по справі №363/5318/24 зупинено дію рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.04.2025 року на час розгляду апеляційної скарги.

Станом на 25.06.2025 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.04.2025 року, на підставі якого видано виконавчий лист, не набрало законної сили та не є обов`язковим до виконання. В свою чергу виконавче провадження №78484432 відкрито 30.06.2025 року, тобто вже після зупинення дії рішення суду. Скаржниця вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження №78484432 від 30.06.2025 року винесена з порушенням Закону України «Про виконавче провадження», а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.07.2025 року прийнято до розгляду скаргу та призначено судове засідання з повідомленням учасників справи на 12 год. 30 хв. 28 липня 2025 року.

В призначення судове засідання скаржниця не з`явилась, при цьому надала до суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, скаргу підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. Додатково зазначила, що ухвалою Київського апеляційного суду від 18.07.2025 року по справі №363/5318/24 розгляд її апеляційної скарги на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.04.2025 року призначено на 22.10.2025 року, а тому дія відповідно рішення зупинена.

Представник стягувача АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився, при цьому 23.07.2025 року скерував на адресу суду заперечення на скаргу в якій вказав, що скарга є безпідставною, оскільки доводи скаржниці не відповідають дійсним обставинам справи. Так, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.04.2025 року у справі №363/5318/24 набрало законної сили 26.05.2025 року та 29.05.2025 року видано відповідний виконавчий лист. В подальшому, а саме 30.06.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчуком А.А. винесено оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження №78484432. На думку представника стягувача дії виконавця узгоджуються з приписами ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», є законними, а постанова правомірною. Крім того, скаржниця подала апеляційну скаргу на рішення суду після набрання вказаним законної сили та просила поновити строк для оскарження, що є підставою для вчинення окремої процесуальної дії, а не скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. На підставі викладено представник стягувача просив відмовити у задоволенні скарги.

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. у судове засідання не з`явися, про день, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, поважності причин неявки не повідомив, правом надати заперечення на скаргу не скористався.

Вирішуючи питання про можливість розгляду скарги за відсутності учасників провадження суд враховує встановлений ч. 1 ст. 450 ЦПК України строк розгляду скарги, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача та державного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги судом встановлено наступне.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.04.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 123 300,19 грн. набрало законної сили 26.05.2025 року.

30.06.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчуком А.А., на підставі виконавчого листа №363/53158/24 виданого 29.05.2025 року з примусового виконання винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №78484432.

25.06.2025 року ухвалою Київського апеляційного суду поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.04.2025 року, відкрито апеляційне провадження та, на підставі ч. 4 ст. 359 ЦПК України, зупинено дію зазначеного рішення на час розгляду апеляційної скарги, яку подала 10.06.2025 року, одночасно заявивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Норми права, застосовані судом.

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження передбачені Розділом IV Закону України «Про виконавче провадження».

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону : 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді ; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Статтею 38 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено порядок зупинення виконавчого провадження у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

В силу вимог ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В силу вимог ч. 1 ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Мотиви і висновки суду.

Судом встановлено, що з апеляційного скаргою на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23.04.2025 року, на підставі якого 29.05.2025 року видано виконавчий лист та 30.06.2025 року відкрито виконавче провадження з його примусового виконання, ОСОБА_1 звернулась вже після набрання вказаним рішення законної сили.

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук А.А., діючи в межах наданих законом повноважень, після пред`явлення виконавчого листа на примусове виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області, яке набрало законної сили 26.05.2025 року, виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №78484432 від 30.06.2025 року.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», відкриття провадження є обов`язком виконавця у разі наявності виконавчого документа і виконавець виконав цей обов`язок своєчасно та правомірно. Виконавець відкрив провадження на підставі виконавчого документа, виданого за рішенням, що набрало законної сили. Тому порушення закону з боку виконавця відсутні.

Згідно зі ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зупинити виконавче провадження лише після отримання відповідної ухвали суду. У матеріалах справи відсутні докази того, що ухвала про зупинення дії рішення була надана приватному виконавцю вчасно тому у виконавця не було підстав для відмови у відкритті провадження.

ОСОБА_1 подала апеляцію із запізненням та просила поновити строк. До моменту поновлення строку (25.06.2025) та відкриття апеляційного провадження судове рішення вже мало силу виконавчого документа. Вказані обставини не впливають на правомірність дій виконавця на момент їх вчинення.

Доказів того, що ОСОБА_1 зверталась до приватного виконавця із заявою про зупинення виконавчого провадження до матеріалів скарги не долучено. Суд наголошує, що обов`язок доказування (ст. 81 ЦПК України) покладено на сторону, яка подає скаргу. У скарзі відсутні належні й допустимі докази того, що приватний виконавець діяв із порушенням закону або перевищив повноваження. Тому відсутні належні докази порушення прав боржника:

З урахуванням того, що на момент розгляду скарги виконавче провадження зупинено в установленому законом порядку, приватний виконавець діяв у межах повноважень, відповідно до чинного законодавства та на підставі виконавчого документа, виданого за рішенням, яке набрало законної сили, а доказів порушення прав боржника або неправомірності дій виконавця не надано, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 258-261, 353, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Суддя О.В. Олійник