ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/32480/24

Провадження № 22-ц/820/1572/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: позивача, його представника

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/32480/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Залуцьким Віктором Нарцизовичем, на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 травня 2025 року в складі судді Павловської А.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

В грудні 2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 у період з 24 листопада 2007 року по 2012 рік, рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2012 року шлюб між ними було розірвано. Під час спільного проживання у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розлучення з ОСОБА_5 син проживає з ним, адже відповідачка з вересня 2011 року виїхала з місця їх проживання і з того часу з сином не бачиться, ніяким чином не піклується про дитину, не виявляє зацікавленості його подальшою долею, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування та взагалі не спілкується з ними.

Крім того, вказував позивач, що на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини Хмельницької райдержадміністрації 07 листопада 2012 року та 14 грудня 2012 року заслуховувалося питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_1 , на засіданнях буда присутня мати дитини, яка повідомила, що вона проживає разом із співмешканцем в місті Сімферополь, не працює, має намір забрати сина до себе, але немає такої фінансової спроможності. В подальшому у січні 2013 року працівниками Служби у справах дітей Хмельницької райдержадміністрації обстежено місце проживання на той час малолітнього ОСОБА_1 , а в лютому 2013 року складено Висновок органом опіки та піклування від 15 лютого 2013 року, відповідно до якого визначено за доцільне місце проживання ОСОБА_1 з батьком ОСОБА_1 . Таким чином, мати дитини з 2011 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків о вихованню та утриманню сина, фактично повністю самоусунулася від виховання та утримання сина, що є підставами для задоволення позовних вимог.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Залуцький В.Н. не погодлився з таким судовим рішенням подали апеляційну скаргу. Представник апелянта посилається, що судом не було враховано всі обставини справи, тому допущено невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Суд в своєму рішенні встановив, факт відсутності матері поруч з сином та гармонійного розвитку сина під час його проживання з батьком, при цьому вказав, що це не є підставою для позбавлення матері батьківських прав щодо сина. Отже, в ході розгляду справи було встановлено обставини невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, при цьому вказано на відсутість доказів винної поведінки матері. Однак судом не прийнято до уваги покази свідків та пояснення самого неповнолітнього ОСОБА_1 . Так, ОСОБА_4 , вказав, що мати його покинула коли йому було три роки та з того часу не цікавиться його життям, навчанням, здоров`ям, не спілкується з ним по телефону, не підтримує матеріально, тому він взагалі не сприймає її як свою матір. Апелянт вказує, що відмовляючи у задовленні позовних вимог, суд фактично нав`язав неповнолітньому сину людину, яку він не вважає своєю матір`ю, чим порушено його інтереси.

Тому, ОСОБА_1 та його представник адвокат Залуцький В.Н. просять скасувати заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 травня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовльнити позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення повністю або частково є неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2012 року, шлюб між сторонами розірвано.

Згідно з витягом № 9-03-30879 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, неповнолітній ОСОБА_3 проживає з батьком ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 .

13.02.2013 Хмельницькою РДА як органом опіки та піклування було надано висновок про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 з батьком.

Як вбачається з довідки Комунального закладу загальної середньої освіти «Ліцею №9 Хмельницької міської ради» № 01-21/378 від 02.10.2024 року, ОСОБА_3 відвідує навчальний заклад, мати ОСОБА_2 з 01.09.2019 по 31.05.2024 не брала участі у вихованні дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Хмельницької міської ради від 14.02.2025, виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування Хмельницької міської ради вважає позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 недоцільним.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Із положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» ("Mamchur v. Ukraine", заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, п. 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Також у рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, п.п. 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до п.п.15 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007, № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб,які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 638/6919/16-ц).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

Як видно з матеріалів справи, сторони по справі припинили шлюбні стосунки у 2012 року, дитина залишилася проживати з батьком, відповідачка досить тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, належним чином не приймала участь у вихованні сина, однак вказані обставини не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідачки батьківських прав без її попередження про зміну ставлення до дитини та застосування такого крайнього заходу впливу.

Крім того, як вбачається з висновку органу опіки та піклування Хмельницької міської ради від 14.02.2025, виконавчого комітету Хмельницької міської ради як органу опіки та піклування Хмельницької міської ради є недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 .

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 зловживає алкоголем чи вживає наркотичні засоби, притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків, застосувала насильство щодо дитини чи негативно впливає на його духовний та фізичний розвиток.

Критично колегія суддів оцінює і пояснення, які надавав суду першої інстанції неповнолітній ОСОБА_4 , з огляду на особливості ситуації, яка виникла між його батьками.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову у позову є вірними, при цьому, зважаючи на те, що відповідачка в певній мірі нехтувала своїми батьківськими обов`язками щодо свого сина ОСОБА_7 , достатні підстави для застосування до неї крайнього заходу впливу у виді позбавлення її батьківських прав стосовно неповнолітнього сина з врахуванням інтересів дитини, інтересів самої відповідачки, вимог сімейного законодавства, рішень Європейського суду з прав людини, судової практики Верховного Суду на даний час відсутні.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність зміни ставлення до дитини.

Крім того, суд звертає увагу, що в разі, якщо відповідачка не змінить свого ставлення до дитини, позивач не позбавлений можливості повторно звернутись до суду з аналогічним позовом.

З вищевказаних підстав доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суду про відмову в позові, наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо сина, так як вона не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується з сином, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, слід відхилити.

Як зазначено в мотивувальній частині постанови за встановлених судом обставин справи на даний час вказані обставини не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідачки батьківських прав та застосування такого крайнього заходу впливу.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові є законним та обгрунтованим, в той же час підлягає зміні резолютивна частина рішення шляхом її доповнення про попередження ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Залуцьким Віктором Нарцизовичем, задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 травня 2025 року змінити, доповнити резолютивну частину судового рішення наступним абзацом:

Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на орган опіки і піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради обов`язок контролю стосовно виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 липня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова