ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 липня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/6384/24

Головуючий у першій інстанції Фетісова Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1129/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Прилуцький відділ державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту (суддя Фетісова Н.В.), ухвалене об 11 год. 27 хв. у м.Прилуки, повний текст рішення складено 16 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив скасувати арешти з всього нерухомого майна боржника, накладені: постановою державного виконавця державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції від 28 березня 2014 року ВП №39079906, постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції від 24 березня 2011 року ВП №25384448, постановою Прилуцького міськрайонного управління юстиції ВП №23258708. Позов мотивовано тим, що згідно з відповіддю Прилуцького ВДВС у Прилуцькому районі Чернігівської області на запит адвоката позивача на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження: АСВП №23258708 з виконання виконавчого листа Прилуцького міськрайонного суду №2-2135 від 22 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Демарк» заборгованості в сумі 36 014,98 грн, в якому 28 грудня 2012 року винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.7 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»; АСВП №39079906 з виконання виконавчого листа Прилуцького міськрайонного суду №2-2135 від 22 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Демарк» заборгованості в сумі 36 014,98 грн, який надійшов повторно на виконання і в якому 18 грудня 2015 року винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»; АСВП №25384448 з виконання виконавчого листа Прилуцького міськрайонного суду №2-6 від 18 березня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 618 999,90 грн, в якому 28 грудня 2012 року винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.7 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». ОСОБА_1 вважає, що оскільки виконавчі документи повернуті у 2012-2015 роках і повторно до органів ДВС не пред`являлися, а граничний строк пред`явлення їх до виконання складає 3 роки, відсутні підстави для арешту майна.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що оскільки наразі заборгованість ОСОБА_1 по грошовим зобов`язанням фактично не погашена, доказів на спростування зазначеного позивачем не надано, та враховуючи те, що позов пред`явлений до неналежного відповідача по справі, позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду, а провадження у справі закрити. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, встановивши, що позивач є боржником і звернувся з позовом про скасування арешту до органу ДВС, всупереч висновкам Верховного Суду, не закрив провадження у справі, а розглянув спір по суті та ухвалив рішення про відмову в позові, зокрема з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача. Таким чином, суд неправильно застосував норми процесуального права, а саме п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України. Позивач вважає, що суд мав закрити провадження у справі, оскільки спір, ініційований боржником шляхом подання позову про скасування арешту, не підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що постановою заступника начальника ВДВС Прилуцького міськрайонного управління юстиції від 03 грудня 2010 року відкрито виконавче провадження (ВП №23258708) з примусового виконання виконавчого листа №2-2135, виданого 22 листопада 2010 року Прилуцьким міськрайонним судом, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Демарк» 36 014,98 грн боргу (а.с.27).

Постановою заступника начальника ВДВС Прилуцького міськрайонного управління юстиції від 28 грудня 2012 року у вказаному виконавчому провадженні виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.28).

24 березня 2011 року постановою заступника начальника ВДВС Прилуцького МРУЮ відкрито виконавче провадження (ВП №25384448) з виконання виконавчого листа №2-6, виданого 18 березня 2011 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ВАТ КБ «Надра» 618 999 грн 90 коп. за кредитним договором №03-08/МК/2007-840 від 31 січня 2007 року (а.с.24). Одночасно державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 618 999,90 грн (а.с.25).

Постановою заступника начальника ВДВС Прилуцького міськрайонного управління юстиції від 28 грудня 2012 року виконавчий лист №2-6, виданий 18 березня 2011 року, повернуто стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.26).

Постановою державного виконавця ВДВС Прилуцького міськрайонного управління юстиції від 03 липня 2013 року відкрито виконавче провадження (ВП №39079906) з виконання виконавчого листа №2-2135, виданого 22 жовтня 2011 року Прилуцьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Демарк» боргу в сумі 36 014,98 грн (а.с.21). 28 березня 2014 року у вказаному виконавчому провадженні постановою державного виконавця накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 41 014,36 грн (а.с.22).

18 грудня 2015 року постановою головного державного виконавця ВДВС Прилуцького міськрайонного управління юстиції повернуто виконавчий лист №2-2135, виданий 22 листопада 2011 року, стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.23).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 10 липня 2024 року арешт на все майно, яке належить ОСОБА_1 , накладений в межах виконавчих проваджень №39079906, №23258708, №25384448, не знято (а.с.10).

10 липня 2024 року адвокат Павлика Б.А. звернувся до Прилуцького ВДВС у Прилуцькому районі Чернігівської області із заявою про скасування існуючих поза межами будь-якого виконавчого провадження арештів, накладених на майно боржника (а.с.13-18).

У відповідь на вказану заяву зазначено, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 09 серпня 2024 року у Відділі на виконанні не перебувають виконавчі провадження про стягнення боргів з ОСОБА_1 , а також, що станом на дату звернення підстави для зняття арешту з майна відсутні (а.с.12).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до ст.447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) викладено висновок, що «боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України».

У постанові Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21) зазначено, що «у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що ОСОБА_1 був боржником у виконавчих провадженнях №39079906, №25384448, №23258708, в яких були винесені постанови про арешт майна боржника. Таким чином, позивач у даному випадку не може пред`являти позов про скасування арешту на майно, оскільки законом передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За встановлених обставин справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню із закриттям провадження у даній справі.

Керуючись ст.255 п.1 ч.1, 258, 263, 374, 376 ч.4, 377 ч.1, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 квітня 2025 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: