Справа №351/541/25
Номер провадження №2/351/564/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Калиновського М.М.,

за участі секретаря - Вакарик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, тертя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Зленко В.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Заболотівської селищної ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на майно.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки, ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З часу будівництва даного житлового будинку, а саме з 1991 року спадкодавець постійно проживав у ньому, здійснював капітальні та поточні ремонти, вів підсобне господарство на земельній ділянці, яка була відведена йому у користування.

Спадкодавець ОСОБА_3 уклав шлюб із матір`ю позивача, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто вже після будівництва житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, а тому, на підставі ст.24 Кодексу про шлюб та сім`ю, цей житловий будинок належав спадкодавцю на праві особистої приватної власності, як роздільне майно подружжя.

27.02.2025 р. позивачка звернулась до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із відсутністю у позивача правовстановлюючого документу на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами.

Представник позивача вказує, що ніхто крім позивача не претендує на вказане господарство. Отже, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не може реалізувати своє право на спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальній конторі, у зв`язку зі відмовою нотаріуса, вона змушена звернутись до суду із цим позовом.

Представник позивача, адвокат Зленко В.А. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник Заболотівської селищної ради подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності представника селищної ради, рішення винести на розсуд суду.

Третя особа: ОСОБА_2 подала заяву в якій просила суд справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала повністю.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 записані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками останньої записані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_3 .

Згідно копії свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 29.04.2017 року зареєстрували шлюб. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини: ОСОБА_7 .

Відповідно до довідки №83 виданої Заболотівською селищною радою від 06.03.2025р. вбачається, що згідно погосподарської книги за ОСОБА_3 , 1976 р.нар., який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 числився житловий будинок та господарські споруди в АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований і проживав в АДРЕСА_1 .

В матеріалах справи міститься технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовлений ОКП "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" на замовлення позивача станом на 17.02.2025р.

Згідно Виписки з Інвентаризаційних матеріалів, виданих ОКП "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" вбачається, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації право власності по АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Відповідно до виписки з погосподарської книги, наданої Заболотівською селищною радою Коломийського району 01.04.2025р., слідує, що згідно запису №010015-3 у погосподарській книзі №5 (станом на 01.01.2021р.) с. Зібранівка Коломийського району Івано-Франківської області ОСОБА_3 , володів нерухомим майном по АДРЕСА_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки №84 виданої Заболотівською селищною радою від 06.03.2025р. вбачається, що станом на 15.04.1991р. в господарстві за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованих осіб не було. Інформації про те, до якої суспільної групи належало господарство немає. ОСОБА_3 був зареєстрований в с. Зібранівка з 06.06.1998р. Разом з ним проживали і були зареєстровані: дружина ОСОБА_4 , 1976 р.нар., донька ОСОБА_5 , 1998 р.нар., донька ОСОБА_1 , 2001 р.нар. 25 червня 2008 року дружина з дітьми вибули в м. Київ.

Рішенням Снятинського районного суду від 13.05.2008 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , укладений 19.10.1996р. Слобідською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, а/з 5 -розірвано.

З довідки від виданої приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області, слідує що після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце проживання якого було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 заведена спадкова спарва на підставі заяви про прийняття спадщини за законом №122 від 13.11.2018р. доньки померлого ОСОБА_1 , жительки м. Київ та заґяви про відмову від прийняття спадщини за законом матері померлого ОСОБА_8 , жительки АДРЕСА_2 .

Постановою приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області від 27.02.2025р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документу.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На час розгляду справи можливість державної реєстрації втрачена.

З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у Інформаційному листі від 16.05.2013 рокуПро судову практику розгляду цивільних справ про спадкуваннявбачається, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, якІнструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦКта Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи те, що позивачем надано суду копію листа нотаріуса, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене у позові майно і надано роз`яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердив неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 23, 76, 81,200, 258, 265, 273, 354 ЦПК України,суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (паспорт громадянина України № НОМЕР_5 , виданий 01.09.2021 р. органом 8025, РНОКПП - НОМЕР_6 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Михайло КАЛИНОВСЬКИЙ