Апеляційне провадження №22-з/824/804/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання частково недійсним шлюбного договору,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання частково недійсним шлюбного договору.

Вважаючи, що шлюбний договір у його чинній редакції порушує його цивільне право, позивач просив суд визнати частково недійсним з моменту вчинення шлюбний договір від 16 листопада 2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мелещенко О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3622, а саме пункти 2, 3, 9, 12, 13 розділу 1 цього договору вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 17.02.2025 року позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими, ґрунтуються на припущеннях. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 березня 2025 року частково задоволено заяву представника відповідача та стягнуто з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., в задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

20 травня 2025 року на адресу апеляційного суду від відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі.

В обґрунтування вказаної заяви відповідач зазначила, що апеляційним судом не вирішувалося питання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, про розмір якої відповідачем було зазначено у відзиві на апеляційну скаргу.

На підставі викладеного просила суд ухвалити додаткове рішення у даній справі, яким стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача витрати на надану професійну правничу допомогу у розмірі 14 000 грн.

03 червня 2025 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшло повідомлення про відсутність матеріалів в електронній справі та клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.

У вказаному повідомленні ОСОБА_2 зазначив, що після ознайомлення з матеріалами електронної справи виявлено відсутність тексту заяви та доданих до неї матеріалів, що унеможливлює підготовку належним чином аргументованих заперечень щодо вимог поданої скарги. Паперовий примірник заяви з доданими матеріалами ані ОСОБА_2 , ані його представнику адвокату Ювченко А.В. не отримували, тому просив доповнити електронну справу №369/15420/23 (провадження № 22-3/824/804/2025) всіма наявними матеріалами по даній справі, які були подані представником відповідача ОСОБА_1 у паперовій формі.

На цій підставі просив відкласти судове засідання за заявою представника відповідача ОСОБА_1 . призначене на 06.06.2025 року о 12.00 про ухвалення додаткового рішення на інші дату та час до ознайомлення позивача з матеріалами заяви та доданими документами.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання, зазначає, що воно не підлягає до задоволення з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що заява про ухвалення додаткового рішення разом з додатками від представника ОСОБА_1 - адвоката Щербини Я.М. надійшла на адресу суду через систему «Електронний суд». Вказані додатки прикріплені окремим файлом у системі, тому твердження про їх відсутність є безпідставними.

Крім того, додатки до заяви містять квитанцію №3500127 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС, з якої вбачається, що 20.05.2025 року ОСОБА_3 доставила ОСОБА_2 заяву про ухвалення додаткового рішення на 4 арк. та докази понесених витрат на 7 арк.

Враховуючи вищевикладене, стороною відповідача вимога про надсилання відповідачу вказаної заяви та додатків до неї належним чином виконана, тому підстав для відкладення справи немає.

У судове засідання, призначене на 05 червня 2025 року, сторони не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялась.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи та вищевказану заяву, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що дана заява не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіл таких витрат, згідно ст. 141 ЦПК України здійснюється за результатом розгляду позовних вимог по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 було проінформовано про орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу -14 000, 00 грн та зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу та їх докази будуть подані до суду протягом п`яти днів.

Положеннями ч.8 ст.141 ЦПК України передбачено загальне правило щодо можливості подачі доказів про судові витрати протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У той же час Цивільний процесуальний кодекс України містить спеціальну норму з цього приводу, а саме ст. 246 ЦПК України, зі змісту якої вбачається, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 дійшов наступного правового висновку:

«Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1 ст. 246 ЦПК України).

Таким чином, у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі.

У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат».

У вищевказаній справі Верховний Суд зазначив, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.

З матеріалів даної справи вбачається, що у заяві до апеляційного суду заявник жодним чином не обґрунтовувала поважності причин, які перешкодили їй подати докази щодо витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів.

З урахуванням вищевказаної правової позиції Верховного Суду та наведених процесуальних норм, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в разі неподання доказів понесення витрат на правничу допомогу у визначений законом строк, сторона має обґрунтувати, які поважні причини не дозволили їй подати такі докази до закінчення розгляду справи, чого в даному випадку зроблено не було.

За таких умов, зважаючи на принцип диспозитивності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 83, 141, 270, 367 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько