Провадження № 22-ц/812/897/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 липня 2025 року м. Миколаїв

справа № 484/3046/24

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Кравинською Юлією Вікторівною, на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 25 липня 2024 року під головуванням судді Шикері І.А., повне рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 11 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 4936872, право вимоги за яким відповідно до укладеного договору факторингу між ТОВ «Мілоан» від 28 грудня 2021 року № 28-12/2021-72 перейшло до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а в подальшому відповідно до укладеного договору про відступлення прав вимоги між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» від 10 січня 2023 року за № 10-01/2023 - перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

Відповідач умови кредитного договору від 11 серпня 2021 року № 4936872 не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 42605 грн 14 коп., що складається з: 6926 грн заборгованість за тілом кредиту, 35679 грн 14 коп. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, яку позивач просив стягнути. Також просив стягнути 13000 грн витрат на правничу допомогу.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 липня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 4936872 від 11 серпня 2021 року у розмірі у розмірі 42605 грн 14 коп., яка складається з: 6926грн заборгованості за кредитом, 35679 грн 14 коп. заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 3028 грн 00 коп. судового збору та 6000 грн витрат на правничу допомогу.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість згідно розрахунку позивача за наданим кредитом, що підлягає стягненню. Витрати на правничу допомогу з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягом фактично наданих послуг, було зменшено до 6000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Кравинська Ю.В., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила його скасувати в частині стягнення 35679 грн 14 коп. процентів та 107 грн 00 коп. тіла кредиту та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у відповідній частині та зменшити суму стягнення судових витрат.

Представник відповідача зазначала, що строком, на який було надано кредит, є 19 днів: з 11.08.2021 по 30.08.2021 року, зі сплатою 2,5% процентів за користування кредитними коштами, пролонгація строку кредитування не відбулась, оскільки згідно підпункту 2.3.1.1. пролонгація на пільгових умовах передбачає сплату комісії за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Кредитором було на його розсуд було зараховано в якості оплати пролонгації сплачені відповідачем 28.08.2021 року кошти на часткове погашення кредитної заборгованості, хоча ОСОБА_1 не мав наміру здійснювати пролонгацію кредиту. За такого, на думку апелянта, нарахування після 30.08.2021 року (за межами строку кредитування) процентів є незаконним і вони не підлягають стягненню, а кошти що були сплачені позичальником за межами строку кредитування підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості. Адвокат Кравинська Ю.В. зазначає, що розмір заборгованості відповідача в дійсності складає 6 819 грн. тіла кредиту. Також звертає увагу, що Правила надання фінансових кредитів, будь-які інші Умови, які не були підписані позичальником, не є частиною Договору про споживчий кредит №4936872 від 11.08.2021 року. Заперечувала проти вимог позивача щодо стягнення комісії у розмірі 19% від суми кредиту, посилаючись на те, що умови договору про нарахування комісії за видачу та обслуговування кредиту є нікчемними. Крім того адвокат Кравинська Ю.В. вважала, що розмір витрат на правничу допомогу позивача підлягає зменшенню до 1000 грн, так як адвокатське об`єднання АО «Лігал Асістанс» готує чимало однотипних позовів по аналогічним справам, а тому сума за складання позову у розмірі 9000 грн є завищеною, також не надано доказів реального консультування протягом двох годин у даній справі, а тому витрати у розмірі 4000 грн за надання усної консультації є необґрунтованими.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Вказувало, що з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач продовжував строк кредитування на підставі п. 2.3.2 а) Договору шляхом сплати відповідних сум та строк кредитування автоматично продовжувався у зв`язку із наявною заборгованістю на підставі п. 2.3.2 б/ договору. Всі здійснені відповідачем оплати були враховані, а той факт, що сума сплачена першим платежем була розподілена кредитором, не спростовує намір відповідача пролонгувати строк дії договору. Зауважувало, що договір є дійсним, його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню відповідача. Позичальник здійснював часткове погашення заборгованості, що свідчить про визнання ним умов Договору. Також, на думку позивача, включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту, а також подальше витребування нарахованої комісії є цілком обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству України. Вищезазначені доводи узгоджуються з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Заперечення відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, на думку позивача, є припущеннями, які не підтверджуються жодними доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.

З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

Судом першої інстанції установлено і таке підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, що 11 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 4936872 (Електронна форма), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний відповідачем у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" (а.с.34-41).

Згідно з пунктами 1.2, 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2, 1.6 Кредитного договору сторони визначили, що розмір наданого кредиту 10 000 грн., проценти за користування кредитом: 4750 грн, які нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за кредитом 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Комісія за надання кредиту становить 1900,00 грн, яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово. Кредит надається строком на 19 днів з 11.08.2021 року, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 30.08.2021 року.

Відповідно до пункту 2.4.1 Договору Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування.

За п. 6.4. договору укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.

Згідно з п. 6.5. договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, надавши відповідачу грошові кошти в обумовленому Договором розмірі шляхом перерахування на банківську картку позичальника, що підтверджується копією відповідного платіжного доручення про перерахування на зазначений відповідачем картковий рахунок 10 000 грн. (а.с. 13 зв.).

Факт користування кредитними коштами ОСОБА_1 не заперечував.

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості ОСОБА_1 в порушення взятих на себе зобов`язань несвоєчасно та не в повному обсязі погашав кредитну заборгованість.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно встановив, що згідно з наявними у справі доказами станом на час розгляду справи в суді зобов`язання за кредитним договором відповідачем належним чином не виконані, а тому відповідно до ст. 526, 1054, 1048 ЦК України існують підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості по кредиту та процентам у межах строку кредитування.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що умовами укладеного сторонами договору строк кредитування обмежується 19 днями, з огляду на таке.

Матеріалами справи встановлено, що умовами договору про споживчий кредит (пункт 1.4) визначено, що терміном повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом є 30 серпня 2021 року. Проте пункт 2.3 договору передбачає його пролонгацію, як на пільгових, так і стандартних умовах.

Так, умови пролонгації на пільгових умовах передбачені пунктом 2.3.1.1 договору, згідно якому Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитовцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Встановлено строк продовження кредитування на 3 дні зі сплатою комісії 3 % від суми поточного залишку кредиту, на 7 днів зі сплатою комісії 5,00 % від суми поточного залишку кредиту, на 15 днів зі сплатою комісії 10 % від суми поточного залишку кредиту.

Пунктом 2.3.1.2 договору передбачені умови пролонгації на стандартних (базових) умовах. Вказаним пунктом визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього договору.

Указане свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони погодили порядок продовження строку кредитування, умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

Відповідно до пункту 2.4.1 позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого пунктом 1.4 (30 серпня 2021 року), а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування.

У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, у тому числі, а не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитодавця встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений пунктом 1.4 договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно пункту 1.3 та пункту 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, пунктом 3.2.5 договору (пункт 2.4.2 договору).

Пунктом 4.2 розділу 4 кредитного договори сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою пунктом 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні частини другої статті 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.

У цьому випадку, кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором (30 серпня 2021 року). Відтак ОСОБА_1 продовжив користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично на 60 календарних днів, що відповідає пункту 2.3 договору. тобто по 29 жовтня 2021 року.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за відсотками (плати за користування кредитом) після закінчення попередньо визначеного строку кредитування, який було пролонговано, але не звернув увагу, що позивачем нараховувались проценти і після пролонгованого строку на 60 днів на підставі пункту 4.2 Договору.

З наданого позивачем до суду першої інстанції розрахунку заборгованості та виписки по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 14-16), а також з наданої відповідачем довідки АТ КБ «Приватбанк» про рух коштів по картці ОСОБА_1 за 28.08.2021 року (а.с. 96 зв.) слідує, що заборгованість відповідача за тілом кредиту складає 6 296 грн 00 коп., а розмір заборгованості по процентам станом на 29 жовтня 2021 року (погодженого строку кредитування з урахуванням пролонгації), враховуючи суму погашених відповідачем процентів за цей період (8 491 грн. 00коп.), складає 17 752 грн 10 коп.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що кредитором на свій розсуд було зараховано сплачені відповідачем 28.08.2021 року кошти (3 845 грн) не тільки на погашення кредитної заборгованості, а і на комісію за управління та обслуговування кредиту, здійснивши пролонгацію строку кредитування на пільгових умовах відповідно до п. 2.3.1.1. договору.

Так, згідно умов цього договору сторони погодили, що у разі неповернення позичальником до 30.08.2021 року наданого кредиту та передбачених договором процентів за користування кредитом і комісії за надання кредиту відбувається пролонгація строку кредитування: або на пільгових (у разі сплати позичальником комісії та певної частки заборгованості), або на стандартних умовах (у разі несплати позичальником вказаних сум).

За такого, зарахування кредитодавцем сплачених відповідачем 28.08.2021 року коштів на погашення процентів, комісії та тіла кредиту та пролонгація строку кредитування на пільгових умовах відповідає умовам укладеного ОСОБА_1 з ТОВ «Мілоан» кредитного договору.

Разом із тим, враховуючи, що позивачем не надано доказів звернення кредитора з вимогою до позичальника про сплату процентів за період після погодженого строку кредитування з урахуванням пролонгації, як передбачено пунктом 4.2 Договору, апеляційний суд вважає, що обов`язок позичальника по сплаті таких процентів не настав, у зв`язку з чим підстав для їх стягнення з відповідача на користь позивача немає.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи, що призвело до помилкового висновку про задоволення позову в повному обсязі, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині розміру стягнутої заборгованості підлягає зміні, шляхом зменшення її розміру до 24678 грн 10 коп (6296 грн 00 коп +17752 грн 10 коп.).

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апелянта про незаконність умов договору щодо комісії.

Так, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Таким чином, виходячи з аналізу вимог пункту 4 частини 1 статті 1,частини 2 статті 8, частини 1 статті 1, статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

За такого, включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 1900 грн. не суперечить вимогам діючого законодавства, а тому не є нікчемною.

Щодо доводів апеляційної скарги про неспівмірність заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу надану в суді першої інстанції, то слід зазначити наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позовна заява ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» містила клопотання про відшкодування 13 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції Адвокатським бюро «ЛІГАЛ АССІСТАНС». З акту, складеного 03 квітня 2024 року, про підтвердження факту надання правничої (правової) згідно договору вбачається, що вказані витрати стосуються вартості наданих послуг: надання усної консультації з вивченням документів (2 год 4000 грн), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі позову (три години 9000 грн).

Виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат розміру задоволених позовних вимог, встановленого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, розмір відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу мав би складати 7529 грн 60 коп.

Разом із тим, апеляційний суд звертає увагу, що з огляду на категорію справи предмет спору в цій справі не є складним, не вимагає вивчення великого обсягу фактичних даних, а складення позовної заяви не потребувало багато часу, враховуючи однотипність спорів щодо стягненні кредитної заборгованості, тоді як з укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» договору про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02 січня 2023 року та копії платіжної інструкції про оплату витрат на правничу допомогу в розмірі 65 000 грн. слідує, що даний спір є одним із багатьох спорів, у яких АО «Лігал Ассістанс» надає правову допомогу ТОВ «Коллект Центр».

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача до 2 000 грн.

З огляду на викладене, оскільки суд першої інстанції правильно врахував існування обставин для зменшення розміру стягнення з відповідача вказаних витрату зв`язку із їх неспівмірністю, проте помилково виходив з наявності підстав для задоволення позову у повному обсязі, то оскаржуване рішення в зазначеній частині також підлягає зміні на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із частковим задоволенням позову рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за позовну заяву підлягає зміні шляхом зменшення суми таких витрат з 3028 грн 00 коп. до 1753 грн 80 коп.

Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1911 грн 30 коп. судового збору, сплаченого за апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Кравинською Юлією Вікторівною, задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 липня 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» () заборгованість за Кредитним договором № 4936872 від 11.08.2021 року, яка складається з: заборгованості за кредитом - 6926 грн 00 коп. та заборгованості за процентами - 17752 грн 10 коп., а всього стягнути 24 678 грн 10 коп (двадцять чотири тисячі шістсот сімдесят вісім гривень десять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» () витрати по сплаті судового збору за позовну заяву в розмірі 1753 грн 80 коп. (одна тисяча сімсот п`ятдесят три гривні вісімдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» () витрати на правову допомогу, у розмірі 2000 грн (дві тисячі гривень).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за апеляційну скаргу в розмірі 1911 грн 30 коп. (одна тисяча дев`ятсот одинадцять гривень тридцять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку і випадках, передбачених 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 05 серпня 2025 року.