Справа № 182/6962/24
Провадження № 2/0182/1475/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.07.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , треті особи - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області та Орган опіки та піклування Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення її батьківських прав, посилаючись на наступні обставини.

18.04.2007 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 , який був зареєстрований відділом ДРАЦС по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 173. Від цього шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2015 року його дружина стала залишати маленьких дітей самих, перестала за ними належним чином доглядати. А пізніше він дізнався, що дружина стала вживати наркотичні засоби. З квітня 2016 року вони з ОСОБА_5 припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства. З цього часу малолітні діти постійно проживають з ним. В подальшому шлюб між ним та ОСОБА_4 розірваний, на підставі заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду від 03.12.2021 року у цивільній справі № 182/2158/21. З 2016 року їх з ОСОБА_5 діти мешкають разом з ним, оскільки їх мати покинула їх, стала вести аморальний спосіб життя, вживала наркотичні засоби. Він про дітей піклується, займається вихованням, утриманням, вони повністю знаходяться лише під його опікою. Про свою матір молодша дитина, навіть, не пам`ятає, оскільки її мати зникла, коли дитині було менше двох років. Їх мати протягом останніх восьми років жодного разу не навідувалась до дітей. Вона не повідомляла про місце свого перебування. Останнє відоме йому місце проживання колишньої дружини - за адресою його помешкання. Однак, згідно акту, складеного керівником ОСББ «Астер-Н» від 01.06.2024 року, ОСОБА_4 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з квітня 2016 року. Він не звертався до суду з приводу стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_6 , оскільки вважає, що як батько може і повинен сам забезпечити дітей, що це не є обов`язком жінки. Крім того, йому тривалий час взагалі не було відомо, де перебуває мати його дітей. Відповідачка протягом останніх восьми років ніяким чином не цікавиться дітьми та не приймає участі у їх вихованні та утриманні. Він, навіть, звертався до Нікопольського міськрайонного суду з приводу визнання ОСОБА_4 безвісно відсутньою, оскільки не міг її знайти. Лише за запитом суду надійшла інформація про те, що вона зареєстрована як внутрішньо переміщена особа в с.Олексіївка Нікопольського району. Копія відповіді на запит суду ним додано до цього позову з метою визначення місця проживання відповідачки. Не зважаючи на свій обов`язок приймати участь у вихованні дітей, відповідачка жодним чином не цікавиться ними. Вона не цікавився станом їх здоров`я, їх успіхами. Для ОСОБА_4 діти завжди були обузою, бо від них «один клопіт та проблеми». Згідно довідки про здобувача освіти, син є студентом Українського державного університету науки і технологій за спеціальністю «Металургія» - 136. Молодша донька ОСОБА_8 є ученицею Нікопольської гімназії № 15 Нікопольської міської ради за дистанційною формою навчання. Дитина добре навчається, має добрий загальний розвиток, проте, з її мамою класний керівник та вчителі жодного разу не спілкувались. За місцем помешкання дитини є все необхідне для нормального розвитку та навчання. Житлові умови проживання дітей відповідають їх потребам. З огляду на такі обставини, наявні всі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей, бо мати не дбає про забезпечення фізичного, психічного здоров`я дітей, їх всебічного розвитку, набуття ними життєвого досвіду, вироблення умінь, навичок, необхідних для подальшого навчання. Крім того, ОСОБА_9 сама не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітніх дітей. Ним додана до цього позову заява, складена ОСОБА_4 та посвідчена 18 листопада 2024 року приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Ковтюх А.В., про те, що вона не заперечує проти усиновлення її дітей. Згідно ст.6 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають, відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, підставою позбавлення батьківських прав є ухилення батьками від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Відповідно до п.п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства», під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Згідно ч.2-3 ст.150 СК України, б атьки повинні піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідачка протягом тривалого часу не виконує своїх обов`язків щодо дітей. Вони з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 шість років проживали окремо від їх матері, поки син не поступив до вищого навчального закладу, а вона самотужки видалила себе з життя власних дітей. Вирішити питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо неповнолітніх дітей можливо лише в судовому порядку, тому він змушений звертатись до суду з відповідним позовом. Згідно ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Місце реєстрації відповідачки на території м.Нікополя Дніпропетровської області. Як внутрішньо-переміщена особа відповідачка перебуває на обліку в с.Олексіївка Нікопольського району. За таких обставин, просить суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В судовому засіданні, яке відбулось 29.07.2025 року, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав і додатково суду пояснив, що за ті 8 років, які вони не проживають з відповідачкою, він єдиний раз випадково в тому році побачив колишню дружину на ринку. Вона була з якимось чоловіком. Він до неї не підходив. Під час сумісного проживання він почав здогадуватись, що вона стала вживати наркотичні засоби. Колись знайшов в неї білий порошок, а вона почала щось незрозуміле вигадувати, виправдовуючись перед ним. Потім з дому стали зникати речі, гроші, коштовності. Останньою краплею стало те, що дружина вкрала гроші в сина, які він збирав на свої потреби. Коли він побачив, що син плаче і дізнався про крадіжку, сказав, щоб відповідачка збирала речі та йшла з дому. В судове засідання 30.07.2025 року позивач не прибув, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, на задоволенні позову наполягав (а.с.74).

Представник позивача ОСОБА_11 в судовому засіданні, яке відбулось 29.07.2025 року, також позовні вимоги свого довірителя підтримала і суду пояснила, що відповідачка дітей, навіть, з Днем народження та Новим роком не вітає. Вона, навіть, молодшу доньку не провела в перший клас. Бо їй діти не потрібні. В матеріалах справи є її нотаріально посвідчена заява, в якій вона не заперечує, щоб її дітей всиновив хтось інший. В судове засідання 30.07.2025 року не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, на задоволенні позову наполягала (а.с.75).

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Нікопольської міської ради - Вяткіна Л.А. в судовому засіданні, яке відбулось 29.07.2025 року, позовні вимоги також підтримала і суду пояснила, що нею було здійснено вихід до місця проживання дітей. Умови проживання належні, житло сучасне, мебльоване всім необхідним. Оскільки Нікополь зараз є прифронтовим містом, діти, задля їх безпеки, виїхали за кордон. Молодша донька проживає з бабусею - мамою позивача - в Австрії, а старший син проживає в Німеччині з друзями батька. Вона особисто спілкувалась з дівчинкою по Вайберу і ОСОБА_8 сказала, що матір не пам`ятає, просила позбавити матір батьківських прав, бо не знає, де вона, а без неї, навіть, документи (наприклад, паспорт) не зможе отримати. Крім того, в матеріалах справи є пояснення й від сина сторін по справі, який теж підтримує позбавлення своєї матері батьківських прав. Вони намагались поспілкуватись з відповідачкою. Фахівець соціальної служби додзвонилась до ОСОБА_6 , але та їй сказала, що не буде нічого підписувати і надавати інформацію. Вона особисто теж їй додзвонилась, але, як тільки представилась, відповідачка одразу її заблокувала. Вона виходила й за її тимчасовою адресою, яку їм вдалось встановити, але відповідачка там вже не жила. Тому вона вважає, що відповідачка самоусунулась від виховання своїх дітей, їх життям не цікавиться, тому є всі підстави для позбавлення її батьківських прав. В судове засідання 30.07.2025 року не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.73).

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області - в судове засідання не прибув, однак, на ухвалу суду про надання висновку про доцільність чи недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, до суду за підписом в.о.сільського голови Валентини Мостики надійшло пояснення, в якому викладено наступне. ОСОБА_4 було відвідано за адресою проживання: АДРЕСА_2 . Однак, вдома ОСОБА_4 не виявлено. Зі слів господині дому гр. ОСОБА_14 , ОСОБА_4 , зареєстрована як внутрішньо переміщена особа з 2022 року, фактично з 2023 року там не проживає. Її місце знаходження господині не відоме. В КНП «Покровський центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської сільської ради ОСОБА_4 не має укладеної декларації з сімейним лікарем, як і не має укладених декларацій на дітей: ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . За медичною допомогою ніхто з них не звертався. З огляду на той факт, що ОСОБА_4 фактично не проживає на території Покровської сільської ради Нікопольського району, встановити нею виконання батьківських обов`язків щодо дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_8 є не можливим, як і надати вмотивований висновок щодо розв`язання спору про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав (а.с.55-56)

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, свідків, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Згідно принципу 2 Декларації прав дитини, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвинутись фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровою та нормальним шляхом і в умовах волі і гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням повинно бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно із ст.164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»,сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»,виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст.155 СК України,здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 165 Сімейного кодексу Українипередбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як встановлено в судовому засіданні, 18.04.2007 року позивач по справі ОСОБА_1 уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_4 , який був зареєстрований відділом ДРАЦС по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 173 (а.с.5). Від цього шлюбу у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7). З 2015 року відповідачка стала залишати маленьких дітей самих та перестала за ними належним чином доглядати. Пізніше позивач дізнався, що дружина стала зловживати забороненими засобами . З квітня 2016 року позивач припинив шлюбні стосунки та ведення спільного господарства з відповідачкою. З цього часу малолітні діти постійно проживають з позивачем. В подальшому шлюб між позивачем та ОСОБА_4 був розірваний на підставі заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду від 03.12.2021 року у цивільній справі № 182/2158/21 (а.с.8). З 2016 року діти сторін по справі мешкають разом з позивачем, оскільки мати покинула їх та стала вести аморальний спосіб життя. Позивач піклується про дітей, займається їх вихованням, утриманням, діти повністю знаходяться під його опікою. Про свою матір молодша дитина вже не пам`ятає, оскільки її мати зникла, коли дитині було менше двох років. Відповідачка протягом останніх восьми років жодного разу не навідувалась до дітей, не дзвонила, не повідомляла про місце свого перебування тощо. Згідно акту, складеного керівником ОСББ «Астер-Н» від 01.06.2024 року, ОСОБА_4 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з квітня 2016 року (а.с.25). На запит суду надійшла інформація про те, що відповідачка зареєстрована як внутрішньо переміщена особа в с.Олексіївка Нікопольського району. Однак, й за цією адресою відповідачка не проживає, що підтверджується письмовими поясненнями третьої особи (а.с.55-56). Відповідачка не цікавився станом здоров`я своїх дітей, їх успіхами тощо. Згідно довідки про здобувача освіти, син сторін по справі є студентом Українського державного університету науки і технологій за спеціальністю «Металургія» - 136 (а.с.10, 26-27). Молодша донька сторін ОСОБА_8 є ученицею Нікопольської гімназії № 15 Нікопольської міської ради за дистанційною формою навчання. Дитина добре навчається, має добрий загальний розвиток, проте, з її мамою класний керівник та вчителі жодного разу не спілкувались (а.с.28). За місцем проживання сім`ї є все необхідне для нормального розвитку та навчання дітей (а.с.29). Житлові умови проживання дітей відповідають їх потребам. В судовому засіданні встановлено, що мати не дбає про забезпечення фізичного, психічного здоров`я дітей, їх всебічного розвитку, набуття життєвого досвіду, вироблення умінь, навичок, необхідних для подальшого навчання. Крім того, відповідачка сама не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітніх дітей, оскільки в матеріалах справи є заява, складена ОСОБА_4 та посвідчена 18 листопада 2024 року приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Ковтюх А.В., про те, що вона не заперечує проти усиновлення її дітей іншими людьми (а.с.11).

Згідно вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, підставою позбавлення батьківських прав є ухилення батьками від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Відповідно до п.п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ч.2-3 ст.150 СК України, батьки повинні піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка протягом тривалого часу не виконує своїх обов`язків щодо дітей.

Дані обставини підтверджуються не лише матеріалами справи, показаннями позивача та представників сторін по справі, а й показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , допитаних в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона була сусідкою позивача по під`їзду з 1985 року по 2016 рік. А потім перейшла жити в приватний будинок. Але продовжує спілкуватись з сусідами до цих пір. Зараз консервація ОСОБА_17 стоїть в її підвалі, тому добре знає родину позивача. Крім того, вона багато років прибирала під`їзд, тому знає все, що відбувалось в сусідів. Діти виросли разом з ОСОБА_18 . Про відповідачку нічого доброго сказати не може. Була свідком того, що ОСОБА_10 постійно гуляв на дворі з собакою, бо в квартирі з матір`ю бути не хотів. ОСОБА_19 був на роботі, заробляв гроші для сім`ї, а у ОСОБА_20 в квартирі був постійний притон: якісь хлопці-старшокласники, які міняли памперси малій дитині, що її дуже обурювало. Що старшокласники робили у дорослої жінки з двома дітьми, не зрозуміло. На доньку в неї взагалі була агресія, вона дитину ненавиділа. Вона чула плітки про те, що ОСОБА_20 вживає наркотичні засоби. Але, якось не вірила. Однак, коли вона особисто, о першій годині ночі, побачила, як ОСОБА_20 розраховується з таксистом за білий порошок, зрозуміла, що то були не плітки і ОСОБА_20 , дійсно, вживає наркоту. Часто вона бачила ОСОБА_20 в неадекватному стані. Раніше ОСОБА_20 постійно займала в неї гроші. Вона не знала навіщо, адже ОСОБА_19 працював, заробляв і забезпечував сім`ю всім необхідним. ОСОБА_20 , навіть, скаржилась, що в неї забитий холодильник, а він все тягне й тягне. А потім, коли побачила ОСОБА_20 з таксистом, зрозуміла, навіщо їй гроші. Дітьми ОСОБА_20 не займалась. З 2015 чи 2016 року вона взагалі перестала бачити ОСОБА_20 з сім`єю. Де вона з того часу проживає, не знає. Вона, навіть, доньку до першого класу не повела. До дітей вона завжди була грубою. На її думку, ОСОБА_20 не можна назвати матір`ю.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона - подруга матері позивача - бабусі дітей. Дуже добре знає цю родину. В 2015 чи 2016 році ОСОБА_19 розійшовся з ОСОБА_20 і дітьми займатися йому допомагала її подруга - бабуся дітей. Але коли в її подруги захворіла мати - прабабуся дітей, її попросили приглянути за дітьми. Тим більше, що й ОСОБА_8 теж захворіла, а ОСОБА_19 працював і дітей ні з ким було залишити. В цей час ОСОБА_10 їй розповідав, що мати його постійно залякувала покараннями і тому він, з остраху бути покараним, покривав свою матір, її погані вчинки. Її подруга - бабуся дітей розповіла їй про те, що одного разу ОСОБА_20 за якусь провину засунула ОСОБА_10 головою в унітаз, а бабуся не змогла цьому завадити. Ще ОСОБА_10 розповів їй про те, що в них згорів диван, коли ОСОБА_21 було 2 рочки, і ОСОБА_20 звинуватила в цьому ОСОБА_10 , хоча він цього не робив. І ОСОБА_10 промовчав, бо вона його залякала. ОСОБА_10 няньчив ОСОБА_22 . ОСОБА_23 їй казала, що вона не пам`ятає свою матір зовсім.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, виходячи з інтересів дітей, враховуючи думку представників служб у справах дітей виконавчих комітетів, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.32, 51 Конституції України, ст.12-13, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.164-165 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Закону України «Про охорону дитинства», суд -

В И Р І Ш И В:

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал