Справа № 335/1739/25
Провадження № 2-п/337/54/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі судді Завгороднього Є.В., за участю секретаря судового засідання Лемонджави А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу зі спадкоємця боржника,

УСТАНОВИВ:

21.07.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2025 у цивільній справі № 335/1739/25, яким з відповідача як зі спадкоємця боржника стягнуто заборгованість у розмірі 9 980,10 гривень та судові витрати.

Заяву обгрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_1 не мав змоги взяти участі в розгляді справи, оскільки з 21.08.2024 проходить військову службу та на момент розгляду справи перебував у зоні бойових дій.

Крім того, в заяві про перегляд заочного рішення відповідач зазначив, що позивач пропустив строк звернення з вимогами до спадкоємця боржника, оскільки дізнався про смерть самого боржника 30.03.2021, а звернувся до суду з позовом лише 20.03.2025, тобто з пропущенням шестимісячного строку з дня одержання свідоцтва про право на спадщину, передбаченого ст. 1281 ЦК України. Крім того, відповідач заявив про пропуск позивачем строків позовної давності, передбачених ст. 257 ЦК України.

Ухвалою суду від 22.07.2025 заяву про перегляд заочного рішення прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

25.07.2025 від позивача надійшли заперечення щодо перегляду заочного рішення, оскільки відповідач не надав доказів, які були б підставою для його скасування. Відповідач хоч і надав докази свого перебування на військовій службі, однак не надав належних доказів щодо свого перебування у зоні бойових дій та неможливості взяти участь у судовому розгляді.

Зазначив, що шестимісячний строк звернення з вимогами до спадкоємців не було пропущено, оскільки банку стало відомо про смерть спадкодавця 18.05.2021, а вже 25.05.2021 банк звернувся до Восьмої запорізької державної нотаріальної контори з вимогою від 21.05.2021 до спадкоємців ОСОБА_2 , а відтак, не пропустив шестимісячний строк пред`явлення вимоги до спадкоємців. Щодо посилань відповідача на строки позовної давності позивач зазначив, що їх не було пропущено, у зв`язку із зупиненням перебігу відповідних строків через дію карантину в період з 12.03.2020 до 30.06.2023, а в подальшому через введення в Україні воєнного стану.

01.08.2025 відповідач засобами Електронного суду подав додаткові пояснення, відповідно до яких уточнив свої заперечення проти позову, зазначивши, що на момент відкриття спадщини (тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 ) була чинною редакція ст. 1281 ЦК України, яка містила іншу правову конструкцію щодо строків звернення кредитора з вимогами до спадкоємців. Зокрема, було встановлено, що якщо кредитор не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Оскільки позивач не пред`явив свою вимогу до спадкоємців боржника протягом року з моменту відкриття спадщини (з 23.08.2017 до 23.08.2018), він втратив своє право на пред`явлення вимоги до спадкоємців.

В судове засідання сторони не з`явилися, від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі.Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно зі ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За змістом зазначених положень чинного законодавства скасування заочного рішення суду можливе за одночасного існування двох умов: 1) що відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, та 2) відповідач надає докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення. Наявність наведених вище обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти росії»).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Відповідач у своїй заяві зазначив, що він є військовослужбовцем та долучив до матеріалів заяви копію військового квитка та довідки форми 5 від 20.07.2025. Хоча відповідачем і не долучено інших доказів, зокрема доказів перебування в зоні бойових дій або виконання бойових завдань за межами міста Запоріжжя, що б унеможливлювало його участь у судовому розгляді (на що посилається сторона позивача у своїх запереченнях), суд визнає причини неявки відповідача в судове засідання та неподання ним відзиву на позовну заяву поважними.

Водночас, досліджуючи докази, якими відповідач ОСОБА_1 обгрунтовує істотність обставин, що можуть бути підставою для скасування заочного рішення, суд встановив наступне.

Відповідно до положень ст. 1281 ЦК України (в редакції, яка існувала на момент відкриття спадщини, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 1. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. 2. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. 3. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. 4. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Аналіз положень частин 2 та 3 попередньої редакції ст. 1281 ЦК України свідчить про те, що вони альтернативно встановлюють різні строки звернення з вимогами до спадкоємців (шість місяців та один рік) в залежності від того, чи знав він (міг дізнатися) про відкриття спадщини чи не знав і не міг знати.

В подальшому, 03.07.2018 до ст. 1281 ЦК України було внесено зміни, у зв`язку з чим правова конструкція була викладена в такій редакції:1. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. 2. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. 3. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. 4. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Верховний Суд у справі № 638/1046/14-ц (постанова Великої Палати від 09.10.2024) аналізуючи подібні правовідносини визначив, що відповідно до приписів статті 1281 ЦК України (тут і далі - у редакції до внесення змін згідно із Законом від 03 липня 2018 року № 2478-VIII, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явлення свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Встановлені статтею 1281 ЦК України строки є строками, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Наявність встановлених законом строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців забезпечує юридичну визначеність та стабільність цивільного обороту. Встановлення темпоральних обмежень як для подання заяви про прийняття чи відмову від спадщини, так і для пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємців боржника збалансовує інтереси учасників спадкових відносин та унеможливлює продовження стану невизначеності у цивільних відносинах, які зазнають змін у зв`язку зі смертю одного з їх учасників.Під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника суди для правильного вирішення справи першочергово повинні встановити, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, тобто чи вчинив кредитор потрібні дії у матеріальних відносинах. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, зокрема, претензії кредиторів. За змістом наведених положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України подана кредитором претензія є однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи. Кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені особи спадкоємців взагалі.Отже кредитор у матеріальних відносинах може пред`явити вимогу до спадкоємців боржника відповідно до вимог статті 1281 ЦК України в один із таких способів: безпосередньо спадкоємцю (спадкоємцям); опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини (за межами України - через консульські установи). Вибір конкретного способу пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.

Виходячи з доказів, наданих позивачем, останній дізнався про смерть боржника ОСОБА_2 18.05.2021 (дата штампа вхідної кореспонденції), що підтверджується листом Хортицького районного відділу державної реєстрації цивільного стану від 30.03.2021 № 434/21.18-04-37 (а.с. 11), а вже 21.05.2021 (тобто через три дні) позивач надіслав вимогу кредитора до Восьмої запорізької державної нотаріальної контори (за місцем відкриття спадщини). Тобто шестимісячний строк з моменту, коли кредитор дізнався про відкриття спадщини, відповідно до положень ч. 2 ст. 1281 ЦК України пропущено не було.

Відповідач не надав доказів, які б свідчили, що позивач міг дізнатися про смерть боржника та відкриття спадщини раніше, ніж 18.05.2021, відтак, керуючись принципом змагальності та стандартом доказування, що грунтується на балансі ймовірностей, суд вважає цю обставину встановленою.

В подальшому, з огляду на те, що реалізація права на звернення до суду, в його процесуальному аспекті, потребувала наявності даних про спадкоємців, які прийняли спадщину, позивач почав вживати проактивних заходів щодо встановлення відповідних відомостей (подальше листування з Восьмою запорізькою державною нотаріальною конторою, приватним нотаріусом Кияницею О.В., звернення до суду з заявою про забезпечення доказів у зв`язку з віднесенням даних про спадкоємців до нотаріальної таємниці, а.с. 12-35), водночас, з причин, які не залежали від нього, він зміг дізнатися відомості про спадкоємця лише 27.01.2025 з листа Запорізького обласного державного нотаріального архіву (а.с. 36), а вже 24.02.2025 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу зі спадкоємця боржника.

Щодо пропущених строків позовної давності, на які посилається сторона відповідача як на підставу для перегляду заочного рішення, суд зазначає, що вказані строки мають правову природу, відмінну від правової природи строків, передбачених ст. 1281 (на що обгрунтовано посилається позивач). Водночас, суд враховує, що згідно з положеннями пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Відповідно до ст.ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення зазначає, що позивач дізнався про смерть його батька ІНФОРМАЦІЯ_2 , а до суду звернувся лише 24.02.2025, а відтак, пропустив строки позовної давності.

Однак, оскільки строк дії карантину неодноразово продовжувався з 12.03.2020 до 01.07.2023, а також з урахуванням того, що 24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан, який до цього часу не припинено, підстави для застосування позовної давності відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано жодних доказів в обгрунтування обставин, які б спростували наявність підстав для стягнення з нього боргу як зі спадкоємця боржника, або мали інше істотне значення для вирішення справи.

Беручи до уваги, що скасування заочного рішення суду можливе за одночасного існування двох умов (поважні причини неявки в судове засідання та наявність істотних обставин, що можуть потягти ухвалення судом іншого рішення, ніж було ухвалене у справі), суд встановив наявність тільки однієї з них (поважні причини неявки в судове засідання); підстав для ухвалення судом іншого рішення, ніж було ухвалене 09.07.2025 під час заочного розгляду, судом не встановлено.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, а також матеріали заяви про перегляд заочного рішення, суд дійшов висновку, що заява про скасування заочного рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 12-13, 76, 81, 260, 280-288, 352 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу зі спадкоємця боржника залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що, відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Євген ЗАВГОРОДНІЙ