КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року місто Київ

справа № 3367/6387/25

апеляційне провадження № 22-ц/824/13001/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Шкоріної О.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу представника Товариства обмеженою відповідальністю «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ КОМФОРТ-ЦЕНТР 1» - адвоката Глущенко Тетяни Миколаївни на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 червня 2025 року, постановлену під головуванням судді Одарюк М.П., у справі за заявою за заявою Товариства обмеженою відповідальністю «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ КОМФОРТ-ЦЕНТР 1» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг ЖКГ, -

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року заявник звернувся до суду з заявою, в якій просив видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ КОМФОРТ-ЦЕНТР 1» заборгованості за надання послуг ЖКГ в сумі 14 947 грн. 23 коп.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10 червня 2025 року відмовлено ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ КОМФОРТ-ЦЕНТР 1» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг ЖКГ.

Не погодившись з ухвалою районного суду, 12 червня 2025 року директор представник ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ КОМФОРТ-ЦЕНТР 1» - адвокат Глущенко Т.М. звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування скарги зазначала, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Посилалась на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17, відповідно до яких позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред'являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності. Вважає, що ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ КОМФОРТ-ЦЕНТР 1», керуючись правилами виключної підсудності, визначеними ч. 1 ст. 30 ЦПК України, мало всі законні підстави звернутись до Ірпінського міського суду Київської області за захистом своїх прав, оскільки квартира боржника, по якій ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ КОМФОРТ-ЦЕНТР 1» просило стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги, знаходиться у будинку АДРЕСА_1 . Таку правову позицію підтверджувала судовою практикою у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17, постановою Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 та постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18.

Також вказувала, що у заяві вказано останнє відоме місце проживання боржника - АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта боржника, однак суд не звернув уваги на цю обставину.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу боржник по справі не скористався.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд апеляційної скарги ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ КОМФОРТ-ЦЕНТР 1» на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 червня 2025 рокуздійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ КОМФОРТ-ЦЕНТР 1» про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив з п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, згідно якого підставою для відмови у видачі судового наказу є подання відповідної заяви з порушенням правил підсудності (а.с. 29).

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з пункту 3 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Статтею 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Територіальна юрисдикція (підсудність) цивільних справ визначена в параграфі 3 глави 2 ЦПК України та поділяється на: загальну (за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача) ст. 27 ЦПК України; альтернативну (за вибором позивача) ст. 28 ЦПК України; виключну ст. 30 ЦПК України.

Правила загальної підсудності цивільних справ визначені в ч. 1 ст. 27 ЦПК України, згідно з якою позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною першою статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 зазначено, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Предметом позову у цій справі є зобов`язання, які випливають з надання житлово-комунальних послуг. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18, зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладено щодо користування нерухомим майном, поширюються правила виключної підсудності.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ КОМФОРТ-ЦЕНТР 1» звернулося до Ірпінського міського суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату послуги з утримання будинку та прибудинкової території на суму 12 648 грн. 64 коп., посилаючись на те, що боржник з 27.07є власником квартири по АДРЕСА_3 та в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» був споживачем, який користувався наданими ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ КОМФОРТ-ЦЕНТР 1» послугами з утримання будинку та прибудинкової території, однак ОСОБА_1 належним чином не виконує свій обов`язок по оплаті наданих їй житлово-комунальних послуг.

Предметом заяви у даній справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг по обслуговуванню багатоквартирного будинку, а такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. Надання житлово-комунальних послуг з утримання майна нерозривно пов`язане з об`єктом нерухомого майна, зокрема вищезазначеним житловим приміщенням, власником якого є ОСОБА_1 .

Позов, або заява про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна, має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності, відповідно до положень ст. 30 ЦПК України.

Зважаючи на те, що заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком виникла у зв`язку отриманням/наданням послуг за квартирою по АДРЕСА_3 , яка знаходиться в межах територіальної юрисдикції Ірпінського міського суду Київської області, дана справа підсудна саме цьому суду.

Оскільки порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, така ухвала підлягає скасуванню з підстав визначених п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо вимоги апелянта про стягнення з боржника судових витрат, то така вимога не підлягає задоволенню, оскільки розподіл судових витрат, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, здійснюється при ухваленні рішення по суті. Враховуючи те, що дана справа не закінчена розглядом, відсутні підстави для стягнення з боржника судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства обмеженою відповідальністю «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ КОМФОРТ-ЦЕНТР 1» - адвоката Глущенко Тетяни Миколаївни - задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 червня 2025 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: