Справа № 199/7015/25
РІШЕННЯ

іменем України

30.07.2025

м.Дніпро

справа №199/7015/25

провадження № 2-о/199/232/25

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.,

за участю секретаря Костючик В.В.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви посилається на те, що він є громадянином Держави Ізраїль, утім, має місце проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором оренди.

Бабуся заявника ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Новоселиці (нині Чернівецька область) у подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У 1928-1930 роках ОСОБА_2 закінчила другий та третій курс Педагогічних курсів для вчителів загальних шкіл з Івриту в м. Чернівцях та у вересні 1930 року була атестована для роботи вчителем до загальної школи з Івриту.

Після збільшення антисемітичних настроїв ОСОБА_2 переїхала до Палестини у селище Нес-Ціона (нині держава Ізраїль).

24.10.1934 ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_5 , який був зареєстрований в Канцелярії Равінату м. Рамат-Ган.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб батько та мати нареченої ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали в м. Чернівці.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилася донька ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 бабуся заявника ОСОБА_2 померла в м. Нес-Ціона.

Через свого представника заявник звернувся до Державного архіву Чернівецької області для підтвердження факту народження бабусі та отримання копії актового запису про її народження, утім, отримав лист від 26.04.2024 за вих. № 08-ІІ/1230, до якого було додано архівну довідку від 26.04.2024 за № 376 в якій заначено : «У документах архівного фонду «Книги актів цивільного стану (метричні книги) нинішньої Чернівецької області», в книзі реєстрації актів про народження громадян іудейського віровизнання по м. Новоселиця та Новоселицькому району, Чернівецької області за 1911-1914 роки відомостей про народження ОСОБА_2 не виявлено.».

08.06.2024 заявник через свого представника звернувся до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькій області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо надання інформації чи міститься в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформація про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Новоселиця, Чернівецької області.

Згідно листа Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції від 17.06.2024 за вих. № 09.7-13/598, метричні книги про народження по місту Новоселиця, Новоселицького району (нині - Чернівецький район), Чернівецької області передано на державне зберігання до Державного архіву Чернівецької області (акт №б/ н від 30.10.2007 року).

У зв`язку з вищевикладеним, заявник просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт народження бабусі заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Новоселиці (нині Чернігівська область), у подружжя ОСОБА_3 - єврейка та ОСОБА_4 - єврей.Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки від цього залежить його право на набуття громадянства Румунії.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 22.05.2025 відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. Розгляд (формування та зберігання) судової справи проводиться в змішаній (паперовій та електронній) формі (а.с.80).

В судове засідання заявник не з`явився, його представник адвокат Дарчук Д.В. заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити з підстав викладених у ній, уточнивши, що мова йде про бабусю заявника, а не матір.

Представник заінтересованої особи Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, до суду не з`явився.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Тель-Авів, його батьками є: батько - ОСОБА_11 , мати - ОСОБА_8 . Прізвище батька матері - ОСОБА_5 (а.с.38).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Петах-Тіква, її батьками є: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_2 . Прізвище діда з боку матері - ОСОБА_4 (а.с.35).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла в м. Нес-Ціона, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.52-53).

Згідно витягу з реєстрів обліку населення країною народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є Румунія (а.с.63).

Відповідно до відповіді від 26.04.2024 за вих. № 08-ІІ/1230, наданої Державним архівом Чернівецької області на запит адвоката Дарчук Д.В., разом з архівною довідкою від 26.04.2024 за вих.№376, вбачається, що у документах архівного фонду «Книги актів цивільного стану (метричні книги) нинішньої Чернівецької області», в книзі реєстрації актів про народження громадян іудейського віровизнання по м. Новоселиця та Новоселицькому району, Чернівецької області за 1911-1914 роки відомостей про народження ОСОБА_2 не виявлено (а.с.13,14).

Згідно листа Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції від 17.06.2024 за вих. № 09.7-13/598, метричні книги про народження по місту Новоселиця, Новоселицького району (нині - Чернівецький район), Чернівецької області передано на державне зберігання до Державного архіву Чернівецької області (акт №б/ н від 30.10.2007 року).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є верховенство права (пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною першою статті 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Вказаною постановою також встановлено, що суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав (наприклад, для вирішення питання про наявність права на спадщину у особи, яка законодавством України не віднесена до кола спадкоємців за законом).

Відповідно до частини першої статті 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Водночас, зі змісту матеріалів цивільної справи вбачається, що заявником у даній справі є іноземець - громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 .

Відповідно до приписів статті 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За таких обставин питання підсудності заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, у вказаному випадку вирішується з урахуванням вимог глави 2 розділу І ЦПК України, статті 497 ЦПК України, згідно з якою підсудність цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що під час провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених статтею 76 цього Закону (стаття 75 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Як вбачається з пункту 7 частини першої статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у випадку, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Варто зауважити, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

За таких обставин чинне законодавство не пов`язує право звернення фізичної особи, в тому числі іноземця, із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, саме із реєстрацією місця проживання, така заява може бути подана за місцем фактичного проживання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є орендарем квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 28.04.2025, укладеного строком на шість місяців між ОСОБА_19 та заявником по справі (а.с.72-73).

Відповідно до статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану.

У постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №510/1475/19 з подібними фактичними обставинами і спірними правовідносинами: заявник просив встановити факт його народження в м.Рені, Ізмаїльський жудець, Бессарабія, Королівство Румунія, що необхідно йому для отримання громадянства Румунії, викладений такий висновок: «За таких обставин, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення заяви щодо встановлення факту народження особи в певний час є передчасними, оскільки реєстрація народження особи здійснюється компетентними органами державної реєстрації актів цивільного стану в спеціальному порядку, так само, як і поновлення втрачених актових записів. Проте за обставинами справи, заявник не звертався у позасудовому порядку до відповідних органів реєстрації із заявою про поновлення актового запису про народження його батька. Процесуальний закон передбачає можливість встановлення факту народження особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 липня 2020 року у справі №510/1442/19 (провадження № 61-8119св20).»

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до пункту 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006 зі змінами (далі - Порядок), у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26.06.2025 у справі №645/7313/23.

Як було зазначено вище, заявник у своїй заяві просить суд встановити факт, що його бабуся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася у м. Новоселиці.

При цьому як у заяві, так і під час розгляду справи в судовому засіданні представник заявника пояснив суду, що встановлення вказаного факту необхідне заявнику для отримання громадянства Румунії.

Вищевикладене свідчить про те, що юридичний факт, який просить встановити заявник (місце народження його бабусі), ймовірно мав місце на території іноземної держави і ця подія не мала місця на території України, тобто наслідком задоволення заяви ОСОБА_1 є рішення національного суду (України), яке створить умови для реалізації ним певних особистих немайнових прав в іншій державі.

В порядку, передбаченому Розділом IV ЦПК України, суди встановлюють факти, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав у межах правовідносин, що реалізуються в Україні.

На користь такого висновку свідчать положення Закону України «Про міжнародне приватне право».

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що причини та підстави звернення заявника до суду, вказані у його заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, а також докази надані ним, не дають достатініх підстав для задоволення його заяви, оскільки можуть створити умови для реалізації ним певних особистих немайнових прав в іншій державі.

Таким чином, у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення слід відмовити в повному обсязі.

Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, суд вважає віднести судові витрати на рахунок заявника.

Керуючись ст.ст. 19, 264, 265, 268, 315, 316, 319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок заявника.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська.

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання - АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, , місцезнаходження - вул. О.Кобилянської, буд.31, м. Чернівці, 58002.

Суддя О.Б.Подорець