Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2025 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Морозова В.В.

за участю секретаря судового засідання Швидкої І.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Ковтун А.В., в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, яка заподіяна майну в результаті ДТП в розмірі 26 232 грн., розмір франшизи, який становить 1 500 грн 00 коп., заподіяну моральну шкоду, яка становить 25 000 грн 00 коп., а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи: витрати на проведення судової експертизи - 4 800 грн 00 коп., на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн 00 коп.

Позовні вимоги мотивовано тим, що о 07.07.2024 року о 14 годині 00 хвилин на автомобільній дорозі Канів-Черкаси-Чигирин-Кременчук, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Hyndai IX35», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався попереду, чим порушив вимоги п.п. 12.1., 13.1 Правил дорожнього руху України.

В результаті ДТП автомобіль «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

21 серпня 2024 року Черкаський районний суд Черкаської області ОСОБА_2 визнав винним у вчиненні даної ДТП та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Таким чином, в результаті протиправних дій ОСОБА_2 позивачу завдано матеріальних збитків у виді пошкодження майна - транспортного засобу «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Hyndai 1X35», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована в ТДВ «Страхова група «Оберіг», поліс № 217608683.

За умовами полісу № 217608683, розмір франшизи складає 1 500 грн., страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 160 000 грн.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля, ОСОБА_1 звернулась до судового експерта автотоварознавця СПД Березовського Андрія Андрійовича, який 27.09.2024 року провів огляд пошкодженого транспортного засобу та 02.10.2024 підготував висновок № 110 автотоварознавчого дослідження. Згідно висновку № 110 автотоварознавчого дослідження від 02.10.2024, вартість відновлювального ремонту задньої частини легкового автомобіля «Chevrolet Aveo», без урахування коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого під час ДТП 07.07.2024 складає 85 953,29 грн. Вартість відновлювального ремонту задньої частини легкового автомобіля «Chevrolet Aveo», із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого під час ДТП 07.07.2024 складає 59 721,27 грн.

Враховуючи наведене, 11.10.2024 року ОСОБА_1 звернулась до страховика відповідача із письмовою заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 59 721,27 грн.

29.10.2024 року ТДВ «Страхова група «Оберіг» здійснило виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування у сумі 55 835 грн., за вирахуванням розміру франшизи.

Станом на дату звернення до суду відповідач, в добровільному порядку, не сплатив позивачу франшизу у розмірі 1 500 грн.

Окрім цього, позивач вважає, що відповідач має відшкодувати їй різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників та вартістю відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнту фізичного зносу складників, що складає 26 232 грн.

В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримала значний моральний біль, переживає сильні емоційні стреси, які супроводжуються почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху тощо.

Слід відмітити, що в момент скоєння ОСОБА_2 дорожньо- транспортної пригоди в автомобілі позивача перебувала неповнолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті ДТП ОСОБА_4 також отримав значний стрес, тривогу, що в подальшому вилилось у неврівноваженому його психологічному та емоційному стані, поганому сні.

Завданні моральні страждання спричинили негативні зміни у її житті: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні; втрата можливості виконувати повсякденні обов`язки протягом строку ремонту автомобіля «Chevrolet Aveo», відірваність від активного соціального життя, відірваність від роботи, так як втрачена можливість користуватись автомобілем, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість.

До пошкодження автомобіля ОСОБА_1 з сім`єю на вихідні виїжджала на відпочинок за місто, після ДТП така змога суттєво унеможливлена. Тривалий час ОСОБА_1 доводиться користуватися громадським транспортом або таксі, що викликає суттєві незручності у пересуванні та додаткові витрати у сімейному бюджеті. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, їй довелося відкласти, а від деяких з них, вона взагалі була змушена відмовитись, що також спричинило багато додаткових проблем та незручностей.

Осягнути в повній мірі рівень моральних страждань, а тим більше оцінити в грошовому виразі надзвичайно важко. Однак, враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну моральну шкоду позивачем оцінено у розмірі 25 000 грн.

02.09.2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Ковтуном Андрієм Володимировичем укладено договір про надання правової допомоги у справі, пов`язаної із відшкодуванням заподіяних в результаті ДТП збитків. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс становить: 10 000,00 грн. та 2000 грн. за кожне судове засідання у справі.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Морозова В.В. від 26.05.2025 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 02.07.2025 року за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; встановлено позивачу триденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подачі до суду відповіді на відзив, а відповідачу триденний строк для подачі заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів.

Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи.

06.06.2025 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву разом з доказами його направлення позивачу, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, окрім розміру франшизи у розмірі 1500 грн 00 коп, який визнає, виходячи з наступного.

Відповідач не визнає розміру матеріального збитку у розмірі 26 232 грн 00 коп, оскільки сума матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження задньої частини автомобіля Chevrolet Aveo р.н. НОМЕР_3 , під час даної ДТП - 59 721 грн 00 коп. не перевищує страхову суму на одного потерпілого за шкоду, завдану майну відповідно до полісу №217608683 - 160 000 грн 00 коп.

Зазначає, що позивач на етапі досудового врегулювання спору, не зверталась до нього щодо сплати франшизи та не надавала відповідні реквізити для оплати.

Відповідач вважає, що вимоги щодо відшкодування моральної школи у розмірі 25 000 грн 00 коп. не піддягають задоволенню, оскільки у позовній заяві відсутні докази в обґрунтування її розміру.

Вимоги позивача щодо витрат на проведення судової експертизи у сумі 4 800 грн 00 коп. не підлягають до задоволення, оскільки автотоварознавче дослідження по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля Chevrolet Aveo р.н. НОМЕР_3 (Висновок №110) було проведено за власного ініціативою позивача та на підставі особистого звернення позивача до експерта, при цьому питання щодо судового експерта, який повинен був проводити автотоварознавче дослідження або експертної установи, яка могла проводити автотоварознавче дослідження, з відповідачем не погоджувалося.

Також, перед проведенням автотоварознавчого дослідження з відповідачем не погоджувалися кількість та зміст питань, які ставилися перед експертом.

Відповідач зазначає, що перед зіткненням керованого ним автомобіля Hyndai IX35 р.н. НОМЕР_1 з автомобілем Chevrolet Aveo р.н. НОМЕР_3 , автомобіль Chevrolet Aveo р.н. НОМЕР_3 , внаслідок дій його водія ОСОБА_3 контактував передньою частиною з задньою частиною автомобіля Lexus Е S350 р.н. НОМЕР_4 .

Автомобіль Chevrolet Aveo р.н. НОМЕР_3 при цьому отримав механічні пошкодження, які значно більші за ті, які отримала задня частина даного автомобіля від контакту з керованим ним автомобілем Hyndai IX35 р.н. НОМЕР_1 .

Вимоги позивача щодо витрат на професійну правничу допомогу не підлягають до задоволення оскільки є неспівмірними з обсягом наданих послуг.

12.06.2025 року від представника позивача засобами пошти надійшла до суду відповідь на відзив на позовну заяву разом з доказами її направлення відповідачу, в якому він просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, з огляду на наступне. З метою визначення вартості відновлювального ремонту задньої частини автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , позивач звернулась до судового експерта автотоварознавця СПД Березовського Андрія Андрійовича.

27 вересня 2024 року судовий експерт автотоварознавець СПД ОСОБА_5 в присутності адвоката Ковтуна Андрія Володимировича провів фактичний огляд автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , про що 27.09.2024 складено відповідний протокол огляду транспортного засобу.

Для проведення огляду автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , за участі судового експерта, запрошувався ОСОБА_2 та ТДВ «Страхова група «Оберіг», про що є відповідні квитанції «Укрпошта» з описом.

27.09.2024 року о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_2 на огляд не з`явився, про причини неявки не повідомив, тому такий огляд проводився за його відсутності.

Отже, ОСОБА_2 в добровільному порядку відмовився узгоджувати кількість та зміст питань, які ставились перед судовим експертом при визначенні вартості відновлювального ремонту автомобіля.

Дійсно, перед зіткненням з автомобілем «Hyndai IX35», д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , контактував передньою частиною з автомобілем «Lexus ES 350», д.н.з. НОМЕР_4 .

Однак, вищенаведений контакт був незначної сили, який не створив значних механічних пошкоджень автомобілям, а також даний контакт був очікуваним для позивача, адже остання, знаходячись в автомобілі «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , була очевидцем цього контакту, спостерігала за ним та фактично очікувала його.

Тобто позивач, спостерігаючи за рухом автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобілем «Lexus ES 350», д.н.з. НОМЕР_4 , розуміла що може відбутись зіткнення, в зв`язку із чим морально та психологічно приготувалась до такого зіткнення, та після самого зіткнення не отримала моральної чи психологічної травми.

В той час, як удар в задню частину автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , є раптовим, позивач за ним не спостерігала, не очікувала, не була готова до нього, в зв`язку із чим і отримала моральну та психологічну травму, значний моральний біль, пережила емоційний стрес.

А враховуючи те, що в момент ДТП в автомобілі перебувала неповнолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пережитий емоційний стрес посилюється, адже мати хвилюється не лише за себе, й за свою дитину. Тому визначений позивачем розмір моральної шкоди є адекватним, співрозмірним та відповідає ступеню вини саме неправомірним діям ОСОБА_2 .

З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 різницю між фактичною вартістю ремонту автомобіля без урахування коефіцієнта фізичного зносу та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, яка складає 26 232 грн.

02.07.2025 року за клопотанням відповідача від 30.06.2025 року судове засідання відкладено до 31.07.2025 року.

02.07.2025 року відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву разом з доказами їх направлення позивачу, в яких він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, окрім вимоги про стягнення франшизи з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, а також додатково відповідач зазначає, що позивач не надав суду докази щодо понесених нею фактичних витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , тому вважає, що з нього не може бути стягнуто 26 232 грн 00 коп. матеріальної шкоди на користь позивача.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до постанови судді Черкаського районного суду Черкаської області Волкової Н.С. від 21.08.2024 року у справі № 707/1946/24, 07.07.2024 о 14 годині 00 хвилин на автомобільній дорозі Канів-Черкаси-Чигирин- Кременчук, адміністративні межі якої належать до Черкаського району, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Hyndai IX 35» державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Aveo» державний номерний знак НОМЕР_5 , який рухався попереду. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п. 12.1., 13.1 Правил дорожнього руху України.

Вказаною постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Постанова суду набрала законної сили 21.08.2024 року.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України, передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 27.01.2023 року, власником транспортного засобу «Chevrolet Aveo» державний номерний знак НОМЕР_5 є ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 02.05.2023 року, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ТДВ «Страхова група «Оберіг», поліс № 217608683 від 30.10.2023 року.

Згідно вказаного полісу сторони погодили розмір франшизи 1500 грн 00 коп.

Відповідно до висновку № 110 автотоварознавця СПД ОСОБА_5 від 02.10.2024, вартість відновлювального ремонту задньої частини легкового автомобіля «Chevrolet Aveo», без урахування коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого під час ДТП 07.07.2024 складає 85 953,29 грн. Вартість відновлювального ремонту задньої частини легкового автомобіля «Chevrolet Aveo», із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого під час ДТП 07.07.2024 складає 59 721,27 грн.

За складення відповідного висновку автотоварознавцем СПД ОСОБА_5 позивачем сплачено 4 800 грн 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 0.3.1 від 27.09.2024 року.

За зверненням ОСОБА_1 до ТДВ «Страхова група «Оберіг», останній 19.10.2024 року виплачено страхове відшкодування у розмірі 55 785 грн 00 коп. згідно страхового акту 50968/1/1 від 16.10.2024 року «Chevrolet Aveo» державний номерний знак НОМЕР_5 , що підтверджується випискою з рахунку позивача.

Відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено копію постанови Черкаського районного суду Черкаської області від 25.07.2024 року у справі № 707/1902/24 про притягнення Особи 1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Суд не бере до уваги вказану постанову суду, оскільки з тексту постанови неможливо встановити хто саме притягується до адміністративної відповідальності.

Позивачем долучено до відповіді на відзив на позовну заяву копію повідомлення позивача від 18.09.2024 року про огляд об`єкта дослідження «Chevrolet Aveo» державний номерний знак НОМЕР_5 призначене на 27.09.2024 року о 10:00 годині, та докази його направлення відповідачу. Виходячи з вищезазначеного, суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що з ним не погоджувалось питання щодо кількості та змісту питань, які ставилися перед експертом, адже останній належним чином повідомлявся про огляд транспортного засобу та не з`явився.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина четверта статті 41 Конституції України проголошує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частинами першою та другою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

За приписами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 8 частини першої статті 16 ЦК України встановлено, що відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Факт завдання шкоди здоров`ю/майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала.

Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за заподіяння позадоговірної шкоди встановлено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно-правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Разом з тим, частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За змістом статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Тлумачення частини другої статті 1187 ЦК України свідчить про те, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Враховуючи, що відповідач у справі ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП керував автомобілем «Hyndai IX35», д.н.з. НОМЕР_1 правомірно, тобто був законним володільцем транспортного засобу, адже відомостей про інше суду не надано, є підстави для висновку, що він вважається особою, яка здійснювала діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Страхування це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Дана норма кореспондується з положеннями статті 979 ЦК України, якою передбачено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства.

Відповідно до статті 94 Закону України «Про страхування» визначено розмір страхової суми визначається за домовленістю між страховиком та страхувальником або відповідно до законодавства під час укладення договору страхування або внесення змін до такого договору. У договорі страхування в межах страхової суми можуть визначатися ліміти відповідальності страховика за окремим об`єктом страхування, страховим ризиком або страховим випадком, групою страхових ризиків та/або страхових випадків тощо. Страхова виплата не може перевищувати розмір прямого збитку, заподіяного страхувальнику та/або іншій особі, передбаченій договором страхування. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі якщо страхова сума становить певну частку дійсної вартості застрахованого об`єкта страхування, страхова виплата виплачується у такій самій частці дійсної вартості застрахованого об`єкта страхування, якщо інше не передбачено умовами договору страхування.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

За змістом пункту 1.4. частини першої статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, проте обмежується страховою сумою.

Пунктом 36.4 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Статтею 28 Закону № 1961-ІV закріплено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

За змістом статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Водночас, згідно з пунктом 1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування підлягає зменшенню на суму франшизи.

Частиною третьої статті 988 ЦК України закріплено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до висновків про правильне застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Згідно із ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Відповідно до висновку № 110 автотоварознавця СПД ОСОБА_5 від 02.10.2024, вартість відновлювального ремонту задньої частини легкового автомобіля «Chevrolet Aveo», без урахування коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого під час ДТП 07.07.2024 складає 85 953,29 грн. Вартість відновлювального ремонту задньої частини легкового автомобіля «Chevrolet Aveo», із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого під час ДТП 07.07.2024 складає 59 721,27 грн.

Під час експертного дослідження експертом досліджувалась лише задня частина автомобіля «Chevrolet Aveo», тому суд не бере до уваги доводи відповідача про пошкодження передньої частини автомобіля «Chevrolet Aveo», яка була пошкодження в результі іншої ДТП, яка не є предметом розгляду даної справи.

Крім того, установлено, що позивачем були понесені витрати на судового експерта для складання вищевказаного висновку щодо заподіяної шкоди, які склали в загальному розмірі 4 800 грн 00 коп., які було сплачено відповідно до платіжної інструкції № 0.3.1 від 27.09.2024 року.

Оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2 транспортний засіб позивача пошкоджено, суд ухвалив стягнути з відповідача ОСОБА_2 різницю між фактичною вартістю ремонту автомобіля без урахування коефіцієнта фізичного зносу та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, яка складає 26 232 грн 00 коп., витрати за послуги судового експерта в розмірі 4 800 грн 00 коп., а також франшизу у розмірі 1500 грн 00 коп.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суми в розмірі 25 000 грн 00 коп. у відшкодування завданої моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 9 частини 2 статті 16 ЦК України встановлено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз`яснень, наданих у п.п. 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини можемати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

Оскільки постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 21.08.2024 року в справі № 707/1946/24 відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд вважає доведеним, що останній є особою, яка зобов`язана відшкодувати моральну шкоду, завдану позивачу.

Суд вважає, що безперечно факт пошкодження автомобіля внаслідок ДТП створює його власнику дискомфорт, незручності, зміну життєвих планів через неможливість використання транспортного засобу для власних потреб, призводить до порушення сталого способу життя та потребує від власника додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що внаслідок ДТП позивачу дійсно було заподіяно моральну шкоду, однак стороною позивача завищено обсяг моральних страждань, а, відтак, наявні підстави для відшкодування моральної шкоди проте у зменшеному розмірі до 5 000 грн 00 коп.

Питання щодо судових витрат вирішуються судом відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково (на 65,24 %), та останню було звільнено від сплати судового збору при подачі позову, так як вона є особою з інвалідністю другої групи згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_8 , то із ОСОБА_2 на користь держави підлягає до стягнення судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 790 грн 19 коп.

Відповідно до частини 1, пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Згідно з частиною 8 статтею 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи положення статей 137 та 141 ЦПК України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідних для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі.

Згідно частин 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження суми понесених судових витрат на правничу допомогу, представником позивача надано суду копії наступних документів: копію договору про надання правничої допомоги від 02.09.2025 року, копію додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги від 02.09.2025 року, якою визначено гонорар адвоката Ковтуна А.В. у розмірі 10 000 грн 00 коп., детальний опис робіт (наданих послуг) від 19.05.2025 року, акт виконаних робіт від 19.05.2025 року, копію прибуткового касового ордера від 19.05.2025 року про сплату ОСОБА_1 адвокату Ковтуну А.В. 10 000 грн. 00 коп.

Відтак, суд вважає, що вимога ОСОБА_1 про стягнення із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, в сумі 10 000 грн. 00 коп. є обґрунтованою, підтвердженою належними доказами, співмірною зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, а, отже, є такою, що підлягає до задоволення пропорційно до задоволених вимог позивача, у сумі 6 524 грн. 00 коп.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 3-5, 7-13, 17, 19, 43, 49, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану у результаті дорожньо-траснспортної пригоди у розмірі 26 232 (двадцять шість тисяч двісті тридцять дві) гривні 00 копійок та франшизу у розмірі 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень 00 копійок, документально підтверджені витрати на оплату послуг судового експерта автотоварознавця в розмірі 4 800 (чотири тисячі вісімсот) гривень 00 копійок, а всього 32 532 (тридцять дві тисячі п`ятост тридцять дві) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

У решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у загальному розмірі 790 (сімсот дев`яносто) гривень 19 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 6 524 (шість тисяч п`ятсот двадцять чотири) гривні 00 копійок.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ).

Відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_10 ).

Суддя: В. В. Морозов