Провадження № 22-ц/801/1436/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 рокуСправа № 127/42292/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Копаничук С. Г., Матківської М. В.,

розглянувши без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про стягнення заборгованості за договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Піпком Андрієм Миколайовичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 14 квітня 2025 року у м. Вінниці суддею цього суду Венгрин О.О., дата складання повного тексту судового рішення 24 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» (далі - ТОВ «Енера Вінниця») про стягнення заборгованості за договором про купівлю-продаж електричної енергії, який мотивовано тим, що 09.06.2022 року між позивачем та ТОВ «Енера Вінниця» укладений договір купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 1851. За умовами договору, позивач має право продавати електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання (генеруючими установками) приватного господарства, а відповідач бере на себе зобов`язання купувати у позивача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені договором.

Позивач зазначив, що відповідач свої зобов`язання за договором виконав не у повному обсязі, позивачу не було виплачено усієї суми за придбану електроенергію. Відтак, станом на 27.12.2024 року заборгованість ТОВ «Енера Вінниця» перед ОСОБА_1 за вказаним договором за вироблену та продану електроенергію складає 77622,05 грн.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути з ТОВ «Енера Вінниця» відповідну заборгованість в сумі 80 264, 97 грн, з яких: 77 622, 05 грн - основний борг, 2 053, 02 грн інфляційні втрати, 589, 90 грн - 3% річних.

03.03.2025 року позивачем до суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій він вказав, що заборгованість за договором про купівлю-продаж електричної енергії № 1851 від 09.06.2022 року ТОВ «Енера Вінниця» погашена в повному обсязі та просив прийняти до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог на суму 77 622, 05 грн в частині стягнення заборгованості, та стягнути з відповідача грошову суму в розмірі 2 642, 92 грн, з яких: 2 053, 02 грн - інфляційні втрати, 589, 90 грн - 3% річних, а також 968,96 грн судового збору та 9689,60 грн витрат на правничу допомогу.

14.04.2025 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області вказаний вище позов задоволено. Стягнено з ТОВ «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1 2 642, 92 грн, з яких: 2 053, 02 грн інфляційні втрати, 589, 90 грн - 3% річних, а також 968, 96 грн судового збору та 3 000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу, в стягненні решти витрат на правничу допомогу відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням в частині розподілу судових витрат, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Піпка А.М., подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність, просить оскаржуване рішення змінити в частині розміру стягнутих на користь позивача витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що суд першої інстанції, зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу, які необхідно стягнути із відповідача на користь позивача, ухвалив таке рішення на підставі припущень, адже відповідач жодних доказів неспівмірності таких витрат критеріям встановленим законом не надав і у справі вони відсутні.

Також адвокат Піпко А.М. вказав, що суд не встановив завищеність витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, їх невідповідність принципам справедливості, пропорційності та верховенству права.

На адресу апеляційного суду від представника ТОВ «Енера Вінниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, - без змін.

В заперечення проти апеляційної скарги представник відповідача зазначив, що представником позивача ні до закінчення судових дебатів, ні після ухвалення рішення у справі протягом п`яти днів не було подано до суду доказів понесення ним судових витрат в сумі 9 689, 60 грн, як і до закінчення судових дебатів у справі не було зроблено стороною позивача відповідної заяви про те, що такі докази будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Згідно із договором про надання правової допомоги, позивач перерахував адвокату Піпко А.М. гонорар в сумі 4 844, 80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 04.04.2025 року, тобто задовольняючи вимоги позивача на суму 3 000 грн, судом було враховано наявну усталену судову практику, нескладність справи та принципи розумності та співмірності.

Лише після ухвалення рішення на підставі рахунку № 03/04/25/1 від 30.04.25 року та платіжної інструкції від 02.05.2025 року, як стверджує апелянт, ОСОБА_1 перерахував адвокату залишок гонорару в сумі 4 844, 80 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, рішення суду в частині вирішення судом справи по суті спору апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині не оскаржується.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що стороною позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги № 5 від 18.11.2024 року (зворт а.с. 37-40), ордер на надання правової допомоги (а.с. 41), акт № 5 приймання-передачі наданих послуг від 27.12.2024 року зворот а.с. 42), рахунок № 16/12/24/5 від 16.12.2024 року на суму 4 844, 80 грн (зворот а.с. 41), платіжну інструкцію № 9363-7586-1554-0176 від 16.12.2024 року на суму 4844,80 грн (а.с. 42), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги № 27/12/24/5Р від 27.12.2024 року, в якому визначено склад, обсяг та види виконаних робіт адвокатом, а саме надання правових консультацій і роз`яснень з правових питань у справі, підготовка досудової вимоги, підготовка адвокатського запиту, підготовка позовної заяви (зворот а.с. 70).

28.01.2025 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він, зокрема, просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, у зв`язку із непропорційністю обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і часу, витраченого адвокатом, та нескладність справи (а.с. 47-53).

Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, які необхідно стягнути із відповідача на користь позивача, суд першої інстанції виходив із того, що справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною, розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження.

В даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому, враховуючи нескладність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням заяви відповідача про зменшення розміру відповідних витрат, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3 000 грн витрат на правничу допомогу.

Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено ст. 15 ЦПК України.

Стаття 137 ЦПК України визначає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 329/766/18.

Водночас, частиною 5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, від сторони відповідача до суду першої інстанції надійшла відповідна заява.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19)).

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Таким чином, у змісті вказаної норми визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи. Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

При вирішенні питання визначення суми відшкодування витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з фінансового стану обох сторін, поведінки сторін під час судового процесу тощо.

Верховним Судом у постановах від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, додатковій постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 755/18750/20 (провадження № 61-19951св21) сформовано висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

З урахуванням наведених вище норм права та висновків касаційного суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши заяву відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, правильно зауважив, що справа є малозначною та не складною, розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про неспівмірність розміру гонорару, визначений стороною позивача.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Надання правових консультацій і роз`яснень з правових питань у справі мають організаційний характер, є складовими підготовки позовної заяви та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, немає підтвердження, що клієнту разом із тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 17.01.2022 року у справі № 756/8241/20.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що надана адвокатом послуга щодо підготовки адвокатського запиту є типовою та не потребує складних правових досліджень.

З огляду на викладене, надання представником позивача таких послуг як надання правових консультацій і роз`яснень з правових питань у справі, а також підготовка адвокатського запиту не можуть включатися до витрат на правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу в сумі 3 000 грн відповідає загальним засадам справедливості, розумності та співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення в частині розподілу судових витрат, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, у зв`язку із чим підстави для його скасування у такій частині, з посилань, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Піпком Андрієм Миколайовичем, залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня 2025 року без змін.

Понесені скаржником, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: С. Г. Копаничук

М. В. Матківська