Справа № 693/347/25
2/693/301/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.08.2025 м. Жашків Жашківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Защитинської.Т.І.,

за участю: секретаря судового засідання Чумак Р.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Букуєвої О.О.,

представника відповідача адвоката Драчук І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жашків в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, трьох процентів річних та пені,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі відповідач) про стягнення 1351709,87 грн інфляційних втрат, 59935,89 грн. 3% річних та 431213, 49 грн. пені за прострочення грошового зобов`язання .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до заочного рішення від 26 червня 2008 року Печерського районного суду міста Києва задоволено позов Позивача до Відповідача про стягнення боргу. У Рішенні суд постановив стягнути з Відповідача на користь Позивача суму боргу в розмірі 252 500 грн., суму інфляційних нарахувань в розмірі 125 993,17грн., 3 % річних в розмірі 22 303,81 грн., судові витратив розмірі 2 331,25 грн., всього 403 128,23 грн. Рішення набрало законної сили. Станом на дату подання цього позову Відповідач Рішення не виконав, не повернув Позивачу ані суму боргу, ані суми інфляційних нарахувань, ані 3 % річних, визначених у Рішенні.

Заходи примусового виконання Рішення станом на дату подання позову не мали результатів у вигляді стягнення на користь Позивача сум, визначених у рішенні. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України (далі «ЦК України») боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Інші підстави припинення зобов`язань викладені у главі 50 ЦК України.

З вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Крім того, відповідно до ст.ст. 549-551 ЦК України Позивач має право на неустойку, яка визначається відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» на рівні подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивач вказує періоди, за який мають бути стягнуті інфляційні втрати та 3 % річних - починаючи з квітня 2017 року (загальні строки позовної давності щодо стягнення інфляційних витрат та 3х відсотків річних за квітень 2017 року станом на 2 квітня 2020 року не сплинули) по лютий 2025 року (включно), як останній повний місяць існування боргу; неустойка (пеня) має бути стягнута з 2 квітня 2019 року по 12 березня 2025 року.

У зв`язку із наведеним позивач просив задовольнити його позовні вимоги та стягнути із відповідача судовий збір в сумі 15140 грн.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою від 17.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.

02.05.2025 у підготовчому засіданні оголошено перерву для надання можливості сторонам дійти примирення.

Ухвалою суду від 27.05.2025 підготовче засіданні закрито та справу призначено до судового розгляду.

Представник відповідача адвокат Драчук І.В. 27.03.2025 надав до суду відзив на позовну заяву (а.с 53-54), із якого вбачається, що відповідач не оспорює обставини виникнення боргу за рішенням Печерського районного суду від 26.06.2008.

17.12.2012 Печерським районним судом м. Києва виданий виконавчий лист, який направлений на виконання до ДВС Солом`янського районного управління юстиції, та згодом перенаправлений до ВДВС Кременецького районного управління юстиції. Останній і здійснював всі дії щодо виконання вказаного документу.

29.09.2016 винесена Постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві згідно із п. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (боржник чи майно не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку)... В силу відсутності у боржника майна та можливостей, рішення не виконано до цього часу.

В свою чергу з 2012 року позивач жодного разу виконанням вказаного рішення не цікавився. Повторно в межах встановленого законом строку (3 роки) для пред`явлення його до виконання ніхто не звертався. Стягувач мав можливість протягом встановленого законом строку використовувати права надані законом, контролювати процес стягнення, робити відповідні запити та інше. Можливо спеціально очікував щоб стягнути більше штрафних санкцій.

Так ст. 625 ЦК України передбачено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач детально зазначив порядок нарахування та обчислення інфляційних втрат, 3 процентів річних та пені, однак не довів чому саме із зазначеного в позові періоду він ці санкції нараховує. Не довів, що ним не попущено строк позовної давності із зверненням з вказаним позовом. Отже крім пропущених строків позовної давності, що є самостійною підставою для відмовлені в задоволені позову (про що подана заява), Позивачем не враховано практику Верховного Суду, а саме: Постанова Великої Палати від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, Постанова Верховного Суду від 07.08.2023 р. у справі № 752/9858/2, аналогічні правові висновоки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19), а також Верховним Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 01.06.2021 у справі №910/9544/19, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, від 30.01.2019 р. Саме там зазначається, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Тому нарахування інфляційних втрат за період з 08.05.2008 по 28.02.2025 та 3% річних з 02.04.2017 по 28.02.2025 є бажанням тільки позивача і є незаконним.

Крім того, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

В розумінні цієї статті не має значення хто є позикодавцем, чи то банк, чи звичайна фізична особа, що підпадає під випадок відповідача, щодо якого звернено стягнення за договором Позички.

Оскільки позов подано 28.02.2025 то інфляційні втрати та 3% річних не можуть бути нараховані взагалі.

Також п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ розповсюджується і на стягнення пені, строк позовної давності щодо її стягнення сплив ще 12.04.2013.

Також відповідачем подано заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності (а.с. 56-57), у якій вказує на те, що за позовними вимогами позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних спливла позовна давність 12.04.2015, за позовною вимогою про стягнення пені 12.04.2013.

Позивачем 16.04.2025 до суду надіслано відповідь на відзив (а.с. 69-74), в якій позивач вказує на безпідставність доводів відповідача щодо пропуску позовної давності та посилається на обґрунтованість розрахунків сум позовних вимог.

02.05.2025 від представника відповідача адвоката Драчук І.В. надійшло клопотання про приєднання документів до справи (а.с.90-91), зокрема, копії військового квитка відповідача, додаткових пояснень та копій квитанцій про сплату боргу.

23.06.2025 року від представника позивача адвоката Букуєвої О.О. надійшли додаткові пояснення у справі (а.с. 123-125) щодо суми боргу із якої нараховувались інфляційні втрати, 3 % річних та пеня.

В судовому засіданні позивач та представник позивача адвокат Букуєва О.О. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, адвокат Букуєва О.О. суду вказала, що стягнення пенні не передбачено в розписці та рішенням Печерського районного суду від 26.06.2008 пеня із відповідача не стягувалась, при визначенні суми пені позивач керувався нормами Цивільного кодексу України. Також позивач підтвердив сплату відповідачем 02.04.2025 боргу за рішення Печерського районного суду від 26.06.2008 в сумі 403128,23 грн.

Відповідач та представник відповідача адвокат Драчук І.В. проти задоволення позову заперечували з підстав викладених у відзиві на позов. Відповідач суду пояснив, що він особисто для себе кошти в борг не брав, в 2005 році він із друзями мав намір зайнятись бізнесом, і позивач передав через нього кошти іншій людині, при цьому кошти йому передала дружина позивача адвокат Букуєва Ольга, також вона попросила його написати розписку, що він і зробив, в подальшому, отримані від ОСОБА_3 , гроші він передав спільному знайомому для реалізації бізнес проекту, який не вдався. Саме через такий збіг обставин у нього виник борг перед позивачем, в квітні цього року від сплатив борг позивачу за рішенням Печерського районного суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26.06.2008 з Відповідача на користь Позивача стягнуто суму боргу в розмірі 252 500 грн., суму інфляційних нарахувань в розмірі 125 993,17 грн., 3 % річних в розмірі 22 303,81 грн., судові витратив розмірі 2 331,25 грн., всього 403 128,23 грн. Зазначене рішення суду набуло законної сили 11.04.2012 після перегляду справи судом апеляційної інстанції (а.с. 13-15). Вказана обставина визнається сторонами.

Заходи щодо примусового виконання цього рішення виявились без результативними, 29.09.2016 державним виконавцем Кременецького ДВС винесена Постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві згідно із п. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (боржник чи майно не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку) (а.с.35-37). Зазначена обставина визнається сторонами.

02.04.2025 відповідачем на користь позивача сплачено суму боргу за рішенням Печерського районного суду від 26.06.2008 в загальній сумі 403128,23 грн. (а.с.102), ця обставина також визнається сторонами.

Тобто, на час звернення позивача до суду із позовною заявою відповідач мав непогашену заборгованість перед позивачем за рішенням Печерського районного суду від 26.06.2008 в загальній сумі 403128,23 грн., в тому числі основна сума боргу 252 500 грн., сума інфляційних нарахувань 125 993,17 грн. та 3 % річних в сумі 22 303,81 грн., які нараховані станом на 08.05.2008.

Отже, сума основної заборгованості відповідача перед позивачем на час подачі позовної заяви становила 252500 грн., а відтак ця сума не підлягає повторному доказуванню під час розгляду даної справи.

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року в справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 червня 2008 року з Відповідача на користь Позивача стягнуто суму боргу в розмірі 252 500 грн., суму інфляційних нарахувань в розмірі 125 993,17грн., 3 % річних в розмірі 22 303,81 грн., які нараховані станом на 08.05.2008.

Таким чином, саме з 08.05.2008 необхідно вважати дату початку нарахування сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

При цьому, якщо внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі №127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Щодо порядку перебігу позовної давності в спірних правовідносинах, суд виходить із правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Великої Палати від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Тому звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим у разі, якщо позовна давність за такими вимогами не спливла станом на 02 квітня 2020 року.

Отже, з урахуванням зазначеного висновку Верховного Суду, який підлягає врахуванню судом при вирішенні спору, суд вважає вірним здійснювати розрахунок позовної давності щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат починаючи з 02.04.2017, тобто протягом того періоду трьох років (загальна визначена законом позовна давність) із припаданням останнього дня перебігу позовної давності на перший день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року № 540-IX, яким перебіг строку позовної давності було продовжено на час дії карантину.

Суд зауважує, що помилковою є позиція відповідача, що за позовними вимогами позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних спливла позовна давність 12.04.2015.

Право вимоги щодо трьох відсотків річних та інфляційних втрат виникло не 08.05.2008, а виникає періодично із плином відповідного часу, за який здійснюється нарахування даних сум. Для прикладу, право вимоги щодо інфляційних втрат за квітень 2017 року не могло виникнути раніше власне квітня 2017 року, а отже в день виникнення відповідного права вимоги і розпочинає свій перебіг позовна давність щодо судового захисту такого права. Із цього слідує, що якщо закінчення перебігу позовної давності щодо позовних вимог за інфляційні втрати за квітень 2017 року припадає на квітень 2020 року, коли в свою чергу вступив в силу згаданий вище Закон від 30 березня 2020 року № 540-IX яким позовну давність було продовжено, то така позовна давність не може вважатися пропущеною у період її продовження згідно із Законом.

З урахування наведених положень закону відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Згідно із п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Як встановлено судом і це визнається сторонами між позивачем та відповідачем виникло грошове зобов`язання, відповідного до якого позивач надав позику відповідачу 08.05.2005 на суму 252500 грн.

Тобто, в силу наведеної норми ЦК України, відповідач звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Отже, щодо сум інфляційних втрат, суд виходить із наступного:

Розраховується за формулою:

[Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]Де: [Сума боргу] сума простроченого боргу.

[Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період.

Розрахунок Сукупний індекс інфляції Інфляційні нарахування

У період з 02.04.2017 року по 24.02.2022 року індексація на суму 252 500,00 грн

[Сукупний індекс інфляції] = 100,90% ? 101,30% ? 101,60% ? 100,20% ? 99,90% ? 102,00% ? 101,20% ? 100,90% ? 101,00% ? 101,50% ? 100,90% ? 101,10% ? 100,80% ? 100,00% ? 100,00% ? 99,30% ? 100,00% ? 101,90% ? 101,70% ? 101,40% ? 100,80% ? 101,00% ? 100,50% ? 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 148,492% (за період Квітень 2017 - Лютий 2022)

[Інфляційні нарахування] = 252 500,00 грн (сума боргу) ? 148,492% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 252 500,00 грн (сума боргу) = 122 443,20 грн

Щодо сум трьох відсотків річних, суд виходить із наступного:

Період розрахунку Кількість днів Сума боргу Процентна ставка Проценти

02.04.2017 - 31.12.2017 274 252 500,00 3,000% 5 686,44

01.01.2018 - 31.12.2018 365 252 500,00 3,000% 7 575,00

01.01.2019 - 31.12.2019 365 252 500,00 3,000% 7 575,00

01.01.2020 - 31.12.2020 366 252 500,00 3,000% 7 575,00

01.01.2021 - 31.12.2021 365 252 500,00 3,000% 7 575,00

01.01.2022 - 24.02.2022 55 252 500,00 3,000% 1 141,44

Разом 1790 37 127,88

Таким чином, у межах даної справи підлягають стягненню наступні суми:

1) Інфляційні втрати за період з квітня 2017 року по 24.02.2022 в сумі 122443,20 грн.

2) Три відсотки річних за період з квітня 2017 року по 24.02.2022 в сумі 37127,88 грн.

Що стосується стягнення із відповідача на користь позивача пені в сумі 431213,49 грн., то як встановлено судом, розпискою про передачу коштів від 08.05.2005 не передбачено таку відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язання як стягнення неустойки (пені). Цю обставину в судовому засіданні визнала представник позивача адвокат Букуєва О.О.

Також суд зазначає, що за рішенням Печерського районного суду від 26.06.2008 із відповідача неустойка (пеня) за прострочення грошового зобов`язання не стягувалась.

Згідно із ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З огляду на зазначену норму ЦК України в задоволенні позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) суд відмовляє.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 15140 грн (а.с.11-12).

Ураховуючи, що позов задоволено частково на суму 159571,08 грн., що становить 8,64% від суми заявлених позовних вимог, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1308,1 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 11, 251, 252, 256, 257, 261, 264, 267, 551, 625 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, трьох процентів річних та пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 , інфляційні втрати в сумі 122 443,20 грн., три відсотки річних в сумі 37 127,88 грн., загалом 159 571, 08 грн. та судовий збір в сумі 1308,1 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т. І. Защитинська