Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2025 Справа №607/5087/25 Провадження №2/607/2335/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Тернополі в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша тернопільська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

В березі 2025 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кіцану А. Л., звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Перша тернопільська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки - ОСОБА_3 . ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 61 м. кв.

За життя ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 належну їй квартиру АДРЕСА_1 .

Інших спадкоємців за заповітом на майно покійної ОСОБА_3 немає, є спадкоємець за законом ОСОБА_2 , який приходиться сином покійної і рідним братом позивачки. ОСОБА_2 не скористався своїм правом і не звертався із заявою до нотаріальної контори про спадкування майна після смерті матері.

ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори та отримала відмову в оформленні спадщини, через відсутність оригіналу довідки ЖЕКу № 10 м. Тернополя, виданої 16 січня 1995 року за № 3, на підставі якої було зареєстровано Тернопільським міським БТІ за № 1700 право власності.

Зважаючи на вищенаведені обставини та положення закону, враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій, ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 61 м. кв., у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 .

Ухвалою судді від 17 березня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі №607/5087/25; постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа у судовому засіданні 17 квітня 2025 року, витребувано від Першої тернопільської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 400/2015, заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

19 травня 2025 року судом зареєстровано лист Першої тернопільської державної нотаріальної контори, на виконання ухвали суду від 17 квітня 2025 року надано копію матеріалів спадкової справи № 400/2015, заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Кіцану А. Л. в судове засідання не з`явився, проте у прохальній частині позовної заяви просив проводити розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) відповідач може визнати позов на будьякій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За змістом ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Представник третьої особи Першої тернопільської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи без його участі, про що надіслав листа.

За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

15 червня 2005 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Шморгай Т. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1-1448. Зі змісту вказаного заповіту вбачається, що спадкодавець заповіла належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 .

Згідно реєстраційного посвідчення Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, записаного в реєстрову книгу за № 1700 від 26 січня 1995 року, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за гр. ОСОБА_3 на підставі довідки ЖЕК № 10 ЖБК за № 3 від 16 січня 1995 року.

Згідно копії довідки № 3 від 16 січня 1995 року, виданої начальником ЖЕК № 10 ЖБК Р. С. Савула, ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_3 , квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 61,62 м.кв., що станом на 16 січня 1995 року вона повністю сплатила свій пайовий взнос за квартиру в сумі 6231 крб.

Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 24 серпня 2024 року за № 1656, станом на 29 грудня 2012 року квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі довідки ЖЕК № 10 ЖБК за № 3 від 16 січня 1995 року.

30 січня 1995 року на замовлення ОСОБА_3 виготовлено технічний паспорт квартири АДРЕСА_1 .

Згідно Висновку про оціночну вартість квартири від 01 лютого 2025 року, вартість квартири АДРЕСА_1 , становить 305 000 грн.

29 січня 2025 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Попіль З. З., розглянуто подані від імені ОСОБА_1 документи з приводу вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 410383055 від 29 січня 2025 року, інформація щодо реєстрації права власності на вищевказану квартиру відсутня.

У зв`язку з відсутністю у спадкоємця ОСОБА_1 необхідних для видачі свідоцтва про право па спадщину за заповітом документів, інформації щодо реєстрації права власності на вищевказану квартиру, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 - відмовлено.

Як убачається із наданих на запит суду Першої тернопільської державної нотаріальної контори, матеріалів спадкової справи № 400/2015, заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 82 років померла ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 18 травня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася ОСОБА_1 11 червня 2015 року.

Згідно довідки, виданої ЖЕК № 13 ЖБК 08 червня 2015 року за № 296, на момент смерті ОСОБА_3 була зареєстрована одна в квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки ОСББ «Бандери 106» за вих. № 04/12/2024 від 04 грудня 2024 року, у ОСББ «Бандери 106» відсутня довідка ЖБК ОСОБА_3 щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 , так як ОСББ у даному будинку створено у 2016 році.

Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права.

В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 4 ЦПК України).

За змістом частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до приписів статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України).

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

15 червня 2005 року ОСОБА_3 заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 .

Спадкодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частинами 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Відповідно до Закону України «Про кооперацію» кооператив - це юридична особа, створена фізичними і (або) юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської чи іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на основі самоврядування. Порядок набуття права власності на кооперативну квартиру суттєво відрізняється від приватизації державного житлового фонду.

Кооперативна квартира спочатку є приватною власністю кооперативу як юридичної особи, а після повної виплати членом кооперативу пайового внеску переходить в його приватну власність як фізичної особи (ст. 384 ЦК України).

Право на приватизацію державного житла мають всі члени сім`ї наймача, які постійно проживають (зареєстровані) в квартирі. В кооперативі ж право власності на житлоплощу після виплати паю набуває тільки член кооперативу.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 209/5027/14-ц вказано, що «при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі».

Відповідно до вимог ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Так, згідно з вимогами ст. 15 Закону України «Про власність» (редакція чинна станом на момент виникнення відповідних правовідносин), на яку суд покликався вище, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно копії довідки № 3 від 16 січня 1995 року, виданої начальником ЖЕК № 10 ЖБК Р. С. Савула, ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_3 , квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 61,62 м.кв., що станом на 16 січня 1995 року вона повністю сплатила свій пайовий взнос за квартиру в сумі 6231 крб.

На підставі цієї довідки спадкодавцю і було видане реєстраційне посвідчення Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, записане в реєстрову книгу за № 1700 від 26 січня 1995 року.

Спадкоємець ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 та 11 червня 2015 року звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, надавши документи, які суд описав вище.

Водночас позивачці було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з відсутністю оригіналів документів на це майно та інформації щодо реєстрації права власності на майно, що і стало причиною її звернення до суду.

Як передбачено у п. 216 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, провадиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцю.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно, в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

У п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 зазначається, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Також у даному листі, зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем».

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №227/3750/19 від 22 вересня 2021 року.

Відтак, в силу встановлених судом обставин, позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення шляхом визнання за позивачкою права власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У позовній заяві позивачка не просив суд стягнути судові витрати з відповідача, тому суд не здійснює розподіл судових витрати на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 83, 206, 258268, 273, 352355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 ,РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса зареєстрованогомісця проживання: АДРЕСА_5 ;

Третя особа: Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, , адреса місцезнаходження: вул. Коперника, буд. 1, м. Тернопіль, 46001.

Головуючий суддя Герчаківська О. Я.