Справа № 462/543/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Палюх Н.М.

при секретарі: Мельник А.-В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просить визнати автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE, білого кольору, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частину вказаного автомобіля. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 23.08.2007 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Однак спільне подружнє життя у неї з відповідачем не склалося, відповідач залишив родину та планує створити новусім`ю. 26.12.2024 ОСОБА_1 подано до Залізничного районного суду м. Львів позов про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. У період перебування у шлюбі, а саме 30.06.2022 року, сторони придбали транспортний засіб HYUNDAI SANTA FE, білого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 . Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 видано на ім`я ОСОБА_2 . Відповідач, залишивши родину, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Виховання та утримання дітей повністю лягло на плечі позивачки, яка відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД № 006951 від 03.12.2024 року визнана інвалідом ІІ групи. Належне врегулювання майнового спору щодо такого блага як засіб пересування є вкрай важливим, як для позивачки, особи з інвалідністю, так і з урахуванням потреб неповнолітніх дітей. На момент подачі позову транспортний засіб перебуває у позивачки.За наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 24 січня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 28 березня 2025 року призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, однак представник позивачки подав заяву, в якій просить позов задовольнити та розглядати справу без участі позивачки та її представника, що суд вважає за можливе.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, відтак, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи та ухвалення заочного рішення на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.08.2007 до 26.08.2016 і від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 27.01.2025 у справі №462/8937/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE, білого кольору, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 30.06.2022.

Як зазначає позивачка у позовній заяві, автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE реєстраційний номер НОМЕР_2 , фактично знаходиться у неї.

Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ч.1 ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Між тим, відповідач не оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В свою чергу, суд звертає увагу, що дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного Кодексу України).

Розірвання шлюбу, відповідно до ст. 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Неподільні речі, яким є автомобіль, не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.

Проаналізувавши наявні у справі докази, суд акцентує увагу на тому, що автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE, білого кольору, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 набутий фактично відповідачем в період шлюбу, відтак є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки інших умов, окрім, що відповідне майно має бути придбане в шлюбі для надання йому статусу спільного сумісного, законодавець, згідно із ст. 60 СК України не вимагає.

Враховуючи те, що спірний автомобіль фактично знаходиться у позивачки, вона не заявляє на присудження їй в порядку поділу майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частки спірного майна, з врахуванням того, що автомобіль, як неподільна річ не може бути реально розподілена між сторонами, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Згідно довідки до акта МСЕК від 07.11.2024, ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності загального захворювання.

Враховуючи, що позивачки звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1960 гривень 96 копійок.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12-13, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 63, 68-71 Сімейного кодексу України, суд -

у х в а л и в :

позов задовольнити.

Визнати автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE, білого кольору, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності на автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE, білого кольору, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , по частці за кожним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1960 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят) гривень 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 01 серпня 2025 року.

Суддя: