ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/29257/24

Провадження № 22-ц/820/1610/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/29257/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2025 року в складі судді Продана Б.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила поділити майно подружжя, а саме: автомобіль марки Dodje Journey 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом сплати позивачу частини вартості автомобіля, що складає 300 512 грн 50 коп, залишивши його у власності відповідача.

При цьому посилалася, що з 28 квітня 2014 року, вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбу, який розірвано 12 березня 2024 року на підставі рішення суду. За цей час сторонами було набуто у спільну сумісну власність майно - автомобіль марки Dodje Journey 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , яке вони не можуть поділити в добровільному порядку, у зв`язку із чим позивач змушена звернутись до суду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2025 року позов задоволено, проведено розподіл спільного майна ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , згідно із яким стягнуто із ОСОБА_1 , грошову компенсацію вартості 1/2 (однієї другої) частини автомобіля у розмірі 250 652 грн, залишивши транспортний засіб марки автомобіль DODJE JOURNEY 2018 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 у особистій приватній власності ОСОБА_1 , стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 005 грн 07 коп судового збору.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Смішна І.В. подала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2025 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

ОСОБА_1 не погодився з додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2025 року подав апеляційну скаргу, посилається на порушення норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права. Апелянт вказує, що ОСОБА_2 та її представник, Смішна І.В. , ні у позовній заяві, поданій до суду першої інстанції, ні у будь-якому іншому документі до закінчення судових дебатів у суді першої інстанції не зазначили попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу, які позивач очікував понести у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції. Представник позивача заявила в усному порядку про намір подати докази на підтвердження судових витрат після ухвалення судового рішення. Таке рішення було ухвалено 15 травня 2025 року, а заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу надійшла 21 травня 2025 року, тобто після спливу п`ятиденного строку на подачу такої заяви, тому суд мав би залишити таку заяву без розгляду.

Крім того, представником позивача до поданої заяви надано: ордер серії ВХ № 1065526, виданий 20.03.2024; договір про надання правничої допомоги від 24.01.2025; акт приймання-передачі послуг за цим договором. У письмових поясненнях представник позивача заявила, що договір про надання правничої допомоги укладено 24 січня 2024 року, а дата вказана в договорі - 24 січня 2025 року - нібито є очевидною технічною опискою, а також те, що з урахуванням обставин справи, хронології її розвитку та змісту самого договору, правильна дата його укладення - саме 24 січня 2024 року. Насправді це не відповідає дійсності, оскільки, як підтверджує у своїй заяві представник позивача, ордер був використаний у справах з різними предметами позову. В той же час в договорі чітко означено повноваження представника позивача, надавати правову допомогу і правові послуги та представляти інтереси довірителя у справі про поділ майна подружжя. Оскільки справа про стягнення аліментів (справа №686/7968/24, розгляд якої завершено 21.03.2024) передувала справі про поділ майна подружжя, то це викликає сумніви в законності дій представника позивача, оскільки у самому тексті договору чітко визначено предмет правової допомоги - представництво у справі про поділ майна подружжя, і жодним чином не передбачено повноважень адвоката щодо справи про стягнення аліментів. Вказане прямо суперечить ч. 1, 3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з якими ордер може бути оформлено лише на підставі чинного договору про надання правничої допомоги. Адвокат не має права оформлювати ордер до моменту укладення відповідного договору, а також зобов`язаний відображати у ньому усі обмеження повноважень, встановлені договором.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким: відмовити у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

ОСОБА_2 та її представник - адвокат Смішна І.В. подали відзив на апеляційну скаргу. Представник позивачки вказує, що заявник оскаржує саме додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.05.2025 року, заперечуючи правомірність стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, вказуючи на нібито порушення вимог процесуального законодавства через відсутність попереднього орієнтовного розрахунку витрат у позовній заяві, поданій до суду першої інстанції та у будь-якому іншому документі до закінчення судових дебатів у суді першої інстанції. Однак ще в позовній заяві представником позивача було зазначено про наявність витрат на професійну правничу допомогу, а також про намір надати відповідні докази у встановлений законом спосіб. Вказаний намір та суму витрат на правничу допомогу було озвучено у судовому засіданні до завершення дебатів, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Вказана норма передбачає можливість подання доказів щодо судових витрат після ухвалення рішення за умови заявлення про це до завершення дебатів, без вимоги щодо форми такої заяви. Вказує, що саме наявність належного документального підтвердження фактичних витрат на правничу допомогу та їх обґрунтований розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Крім того, відповідачем не заперечується факт того, що йому була відома сума судових витрат до подання представником позивача заяви про ухвалення додаткового рішення. Відповідачем, в свою чергу, було направлено до суду як і заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, так і клопотання про залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду. Отже, немає підстави вважати, що було порушено принцип змагальності. В апеляційній скарзі відповідач, заперечуючи правомірність стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, вказує на наявність технічної неточності в даті договору про надання правничої допомоги. Однак такі доводи не ґрунтуються на об`єктивних обставинах справи, не відповідають положенням чинного законодавства України і не спростовують законність ухваленого судом додаткового рішення. У матеріалах справи наявний ордер серії ВХ №1065526, виданий 20.03.2024 року, в якому зазначено, що договір про надання правничої допомоги укладено 24 січня 2024 року. Водночас у доданому до заяви про ухвалення додаткового рішення договорі про надання правничої допомоги помилково зазначено інший рік - 24 січня 2025 року, що є очевидною технічною опискою. З урахуванням обставин справи, хронології її розвитку та змісту самого договору, правильна дата його укладення - саме 24 січня 2024 року.

Таким чином, технічна помилка полягає лише у зазначенні року, що не впливає на дійсність правовідносин між клієнтом і адвокатом та не спростовує факту надання правничої допомоги. Така помилка, з урахуванням хронології справи, її процесуального руху та змісту наданих документів, не може впливати на дійсність договору. Отже, у межах цієї справи - № 686/29257/24 - було надано договір про надання правничої допомоги, який має предметом саме представництво інтересів у справі про поділ майна подружжя, а не у справі про стягнення аліментів. Саме цей договір, разом з актом приймання-передачі послуг та ордером, і стали підставою для заявлення вимог про компенсацію судових витрат у цій справі. Договір, на який посилається апелянт, у матеріалах справи відсутній та не подавався позивачем, отже посилання на нього є безпідставним та не підтверджується доказами у межах цього провадження.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, додаткове рішення суду слід скасувати та залишити заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення без розгляду.

У відповідності до ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Так судом встановлено, що 29 жовтня 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, а саме: автомобіля Dodje Journey 2018 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом сплати позивачу частини вартості автомобіля, що складає 300512,50 грн., залишивши його у власності відповідача.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 травня 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 (однієї другої) частини автомобіля у розмірі 250652,00 грн., залишивши транспортний засіб марки автомобіль DODJE JOURNEY 2018 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 у особистій приватній власності ОСОБА_1

21 травня 2025 року представник позивача сформувала в системі «Електронний суд» та через систему «Електронний суд» подала суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила суд винести додаткове рішення щодо витрат на правничу допомогу позивача та стягнути з відповідача на користь позивача 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням суду від 30 травня 2025 року вказану заяву було задоволено.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, ще до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи нез`явлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи розгляд справи після закінчення підготовчого судового засідання був призначений на 15 травня 2025 року.

15 травня 2025 року представник позивача адвокат Смішна І.В. подала суду заяву, в якій просила суд розгляд справи проводити без її участі та повідомила суд, що протягом п`яти днів з моменту винесення судового рішення подасть заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

За наслідками розгляду справи в цей же день - 15 травня 2025 року було ухвалено вступну та резолютивну частину рішення про задоволення позову.

Заяву про стягнення судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу з доданими доказами про їх понесення у вигляді договору про надання правничої допомоги в сумі 10000 грн. представником позивача було сформовано в системі «Електронний суд» та через систему «Електронний суд» подано суду 21 травня 2025 року, тобто на шостий день після ухвалення судового рішення.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із частинами першою-третьою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Разом із тим, представник позивача адвокат Смішна І.В., звертаючись з заявою про ухвалення додаткового рішення з доказами понесення таких витрат, сформувала таку заяву разом з доказами понесення витрат в системі «Електронний суд» та через систему «Електронний суд» подала суду 21 травня 2025 року - на шостий день після ухвалення судового рішення, тобто поза межами строку, визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України, оскільки останнім днем для подачі доказів понесення витрат було 20 травня 2025 року, при цьому не заявляла клопотання про поновлення такого строку.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для залишення заяви представника позивача адвоката Смішної І.В. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі без розгляду, що відповідає положенням статті 141 ЦПК України.

Суд першої інстанції на вказані положення норм цивільного процесуального кодексу уваги не звернув та помилково розглянув вищевказану заяву представника позивача і її задовольнив, а тому додаткове рішення суду від 30 травня 2025 року підлягає скасування з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а заяву представника позивача слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду від 30 травня 2025 року скасувати.

Заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Смішної Ілони Вікторівни про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 серпня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова