Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/445/25

Провадження № 2/185/2655/25

31 липня 2025 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бабія С.О., за участю секретаря судового засідання Вакули В.С., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, третя особа: Друга Павлоградська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

09.01.2025 позивачі за допомогою системи "Електронний суд" звернулися до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Богданівської сільської ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на зазначений будинок за позивачами.

Позивачі зазначили, що за договором купівлі-продажу від 17.07.1998, зареєстрованим Павлоградською товарною біржею, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (нині «Калугіна») набули право власності на будинок без визначення часток. Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, яку прийняв ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Позивач ОСОБА_1 , як єдина спадкоємиця першої черги після ОСОБА_5 , звернулася до Другої павлоградської державної нотаріальної контори, але отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину через нікчемність договору купівлі-продажу (постанова від 27.05.2024). Позивачі вважають договір дійсним та просять визнати їх право власності на будинок.

Ухвалою суду від 21.01.2025 відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 11.03.2025 у Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області витребувано копії спадкових справ, заведених після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Розпорядженням № 182 від 03.04.2025 року цивільну справу призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу, дану судову справу 04.04.2025 року розподілено на суддю Бабія С.О. та ухвалою суду прийнято до провадження.

У судове засідання позивачі не з`явились, їх представником подано до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримали в повному обсязі.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Предстаником відповідача ОСОБА_6 06.02.2025 за допомогою системи "Електронний суд" було подано заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги визнає повністю. Третя особа 17.02.2025 подала заяву про розгляд справи без її присутності.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Судом встановлено, що 17.07.1998 між ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (від імені якої діяла ОСОБА_1 ) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований Павлоградською товарною біржею за № 07/24-НДП. Згідно з довідкою КП «Павлоградське МБТІ» № 14752 від 14.05.2024, власниками будинку є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (частки не визначені).

Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відтак, суд застосовує відповідні норми права, які діяли під час виникнення відповідних правовідносин між їх сторонами.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами. Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець прийняти майно і сплатити за нього певну суму. Стаття 227 ЦК УРСР встановлює, що договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню, якщо однією зі сторін є громадянин, а недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 ЦК УРСР). При цьому спеціальною нормою, ч. 2 та ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», визначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Із копії договору купівлі-продажу від 17.07.1998 випливає, що сторони досягли згоди щодо всіх її істотних умов, а угода була зареєстрована на біржі та в БТІ. Між сторонами по вищезазначеній угоді було досягнуто домовленості щодо усіх її істотних умов, та вказаний правочин повністю виконаний сторонами. Отже, спірний договір купівлі-продажу № 07/24-944 від 17.07.1998 є дійсним.

Згідно ст.112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Відтак, право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 виникло на підставі спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна № 07/24-НДП від 17.07.1998 року, зареєстрований Павлоградською товарною біржею у м. Тернівка. Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, до складу якої входила частка в будинку (спадкова справа № 26/2015). ОСОБА_5 прийняв спадщину, ОСОБА_1 відмовилася від неї. Після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , як єдина спадкоємиця першої черги, подала заяву про прийняття спадщини (спадкова справа № 386/2021, почато 29.11.2021 р.).

Відповідно до ст. 1 протоколу 1 Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

Поняття "майна" включає в себе в тому числі і будинок (рішення ЄСПЛ від 23.09.1982р. у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції").

Стаття 1216 ЦК України визначає спадкування як перехід прав та обов`язків від спадкодавця до спадкоємців. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1270 ЦК України встановлює шестимісячний строк для прийняття спадщини. Позивач ОСОБА_1 своєчасно подала заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_5 , що підтверджується спадковою справою № 386/2021.

Ч. 1 статті 1296 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину, а у разі відмови нотаріуса звернутися до суду. Відмова нотаріуса від 27.05.2024 через необхідність визнання договору дійсним змусила позивача звернутися до суду.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох осіб без визначення часток є сумісною. Стаття 372 ЦК України передбачає, що при поділі майна частки вважаються рівними, якщо інше не встановлено.

Оскільки частки між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) не визначені, а ОСОБА_1 набула право на частку ОСОБА_3 через спадкування після ОСОБА_5 , позивачі володіють будинком на праві спільної сумісної власності, а не спільної часткової власності. Відтак, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 372 ЦК, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч.4 ст.200 ЦПК України).

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України).

Керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 258, 259, 263265, 280282 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 07/24-НДП від 17.07.1998, зареєстрований Павлоградською товарною біржею у м. Тернівка, укладений між ОСОБА_7 (паспорт НОМЕР_1 ), з одного боку, та ОСОБА_3 (паспорт НОМЕР_2 ) і ОСОБА_4 (1991 р.н., від імені якої діяла ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_3 ), з іншого боку, щодо жилого будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С. О. Бабій