Справа № 521/8362/17
Провадження № 2/521/64/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 року Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Гриневич І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради, Приморського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення батьківства,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Хаджибейського районного суду міста Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради, Приморського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення батьківства, в позивач просить встановити, що батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановити порядок виконання рішення суду, яке є підставою для внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що позивач та ОСОБА_4 з 2001 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_5 , після смерті якої ОСОБА_4 вказану квартиру продав та придбав квартиру АДРЕСА_2 , в якій вони проживали до кінця 2010 року. Під час спільного проживання у позивача та ОСОБА_4 народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В кінці 2010 року ОСОБА_4 у зв`язку з боргами продав квартиру АДРЕСА_2 та придбав квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору дарування.

Після цього, вони всією сім`єю переїхали до вказаної квартири, дитина була поставлена на облік у дитячій поліклініці №1 за місцем фактичного проживання, у теперішній час дитина навчається у середній загальноосвітній школі №1 м. Одеси за місцем фактичного проживання.

За час спільного проживання ОСОБА_4 не мав постійної тривалої роботи, періодично зловживав спиртними напоями, часто хворів і тому позивач для утримання сім`ї, змушена була працювати на декількох роботах, брати кредити.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер.

Поховання померлого здійснювала саме позивач за допомогою сусідів.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_3 . У встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. Приватним нотаріусом ОМНО Ластівкою В.М. було відкрито спадкову справу за № 12/2014. До вказаного нотаріуса також звернулася ОСОБА_6 , яка вважала себе донькою ОСОБА_4 . Однак від нотаріуса на адресу позивача було направлено роз`яснення, з якого вбачається, що видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину неможливо через те, що в неї відсутні документи, які підтверджують, що вона дійсно є спадкоємцем.

Посилаючись на вищевикладене, просила встановити, що батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити порядок виконання рішення суду, яке є підставою для внесення Приморським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області змін до графи «батько» в актовому записі про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , №4 від 29.06.2011 року, серія НОМЕР_1 , виданого Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, із зазначенням відомостей про батька дитини ОСОБА_4 та видачі свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши в графі «батько» - ОСОБА_4 .

Позивач та відповідачі в судове засідання не з`явилися, повідомлялися за вказаними в позовній заяві адресами.

Суд з урахуванням того, що сторони вже дали свої пояснення, заявлених свідків було допитано, вважає за можливе продовжити розгляд справи у відсутності сторін.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно договору дарування, укладеного 29 грудня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , посвідченого державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В. за реєстровим номером 1-3807, ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_3 , яка була зареєстрована в КП «ОМБТІ та РОН» 11.01.2011р. (т.1 а.с.9-11)

В матеріалах справи наявна копія розписки ОСОБА_7 від 29.12.2010р. про отримання від ОСОБА_4 грошових коштів за відчужену квартиру АДРЕСА_3 в розмірі 192000грн., що еквівалентно 24000дол.США. (т.1 а.с.12)

Відповідно до копії обмінної картки пологового будинку, пологового відділення лікарні від 14.03.2007р. зазначено прізвище породіллі ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 , пологи відбулися 04.03.2007р. (т.1 а.с.18-20)

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження від 29.06.2011р., актовий запис №4, в якому в графі «Батько» зазначений - ОСОБА_8 , в графі «Мати» - зазначено ОСОБА_1 . (т.1 а.с.8)

Згідно повідомлення Відділу реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області повідомлено, що актового запису про народження ОСОБА_3 по м. Одеса за 2007 рік не виявлено. (т.1 а.с.21)

Згідно довідок дитячої міської поліклініки №6 Київського району м. Одеси від 27.07.2011р. та від 31.05.2017р. ОСОБА_3 спостерігався в ДМП №6 з 2007р. по 11.02.2013р., з 11.02.2013р. дитина вибула за адресою: АДРЕСА_5 . (т.1 а.с.23, 48)

Згідно довідки КУ «Дитяча міська поліклініка №7» від 01.06.2017 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 та знаходиться на обліку з 01.03.2013р.. (т.1 а.с.49)

Згідно довідки Одеської загальноосвітньої шкоди №1 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області №343 від 30.05.2017р. повідомлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається в Одеській ЗОШ №1 з 01.09.2013р. по теперішній час. Зі слів матері ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_5 . (т.1 а.с.24)

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 25.07.2014р., актовий запис №7572. (т.1 а.с.13).

Згідно договору-замовлення на проведення поховання від 25.07.2014р. замовником поховання ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 (т.1 а.с.15-17)

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_3 .

19.08.2014р. до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ластівка В.М. звернулася ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4

07.10.2014р. до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ластівка В.М. звернулася також ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 . Також ОСОБА_6 приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Ластівка В.М. було надано копію ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 26.11.2014р. про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про встановлення батьківства.

30.01.2015р. ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ластівка В.М. із заявою про видання на її ім`я свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_4 та отримала відповідь від 30.01.2015р. про те, що свідоцтво буде видано після отримання відомостей та документів, необхідних для встановлення підстав для її закликання до спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_4 ..

В матеріалах спадкової справи наявна копія рішення Апеляційного суду Одеської області від 28.01.2016р. у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану Малиновського району реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про встановлення батьківства за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 13.10.2015р., яким позовні вимоги були задоволені та встановлено, що батьком ОСОБА_6 є ОСОБА_4 . Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 28.01.2016р. рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 13.10.2015р. скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних відмовлено.

Згідно копії рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2016р. за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану Малиновського району реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про встановлення батьківства, яке набрало законної сили 09.03.2017р., встановлено, що батьком ОСОБА_6 є ОСОБА_4 . (т.1 а.с.71-118, т.2 а.с.8-9)

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_9 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу визнання договору дарування удаваним правочином та визнання його недійсним, визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності, в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом з ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_5 ; визнати договір дарування квартири АДРЕСА_3 , укладений 29 грудня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 удаваним правочином та визнати його договором купівлі-продажу; визнати квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_3 . (т.2 а.с.231-238)

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.12.2023р. провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/21622/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_9 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу визнання договору дарування удаваним правочином та визнання його недійсним, визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15.05.2024р. (справа №521/21622/20), яке набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_9 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу визнання договору дарування удаваним правочином та визнання його недійсним, визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності відмовлено за недоведеністю.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 18.06.2025р. провадження у справі поновлено.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що в 2011р. у квартиру АДРЕСА_3 вселилася позивач, ОСОБА_4 та їхній син ОСОБА_11 , якому на той час було 3,5 роки. Оскільки квартира була в занедбаному стані, позивач та її цивільний чоловік ОСОБА_12 встановили туалет, двері, жили вони мирно та дружно, вели спільне господарство.. Позивач працювала в дитячому садочку, ходила на підробітки. ОСОБА_4 ремонтував холодильники, однак іноді випивав, однак ніколи не бушував. Свідок часто бувала в квартирі, де проживала позивач зі своїм чоловіком, дитина їхня ОСОБА_11 називав ОСОБА_13 батьком, свідок бачила їхні спільні фотографії. ОСОБА_4 розказував, що він тривалий час ще до народження сина проживає з ОСОБА_1 . Свідку невідомо від чого помер ОСОБА_4 , чи видане свідоцтво про народження дитини ОСОБА_11 і хто в ньому записаний батьком.

Свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що вона продала квартиру на АДРЕСА_6 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , за неї розраховувалася ОСОБА_1 за тиждень до нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, бо ОСОБА_4 дуже пив. Свідок зазначала, що часто їх вдвох бачила на базарі, з ОСОБА_4 спілкувалася один раз, коли той десь в 2007 році їй зателефонував і повідомив, що у нього народився син і був дуже цим гордий, однак дитина народилася з пороком серця і в цьому ОСОБА_4 звинувачував себе. Зі слів сусідки свідку відомо, що ОСОБА_4 та позивач багато років живуть разом.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що десь в 2005-2006р.р. він за проханням ОСОБА_13 допоміг йому перевезти холодильник. ОСОБА_4 займався ремонтом холодильників. Десь через рік у ОСОБА_13 та позивача народився син ОСОБА_11 , якого свідок похрестив. Після цього десь в 2010 році ОСОБА_4 пропав і його десь півроку не було. Свідку відомо, що ОСОБА_4 сварився з позивачем через те, що вона не реєструє дитину, оскільки дуже переживав за сина. Свідок зазначав, що з часу їхньго з ОСОБА_4 знайомства і до смерті ОСОБА_4 він з позивачем проживали разом.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що приблизно з 1997 року він знайомив з ОСОБА_4 , оскільки вони працювали на одному судні. Позивача ОСОБА_4 представляв як свою дружину, в них народився син ОСОБА_11 , якого ОСОБА_12 дуже любив. Свідок бачив позивача декілька разів, вдома у них був один раз, ОСОБА_4 та позивач приходили до нього в гості на свята, виїздили на природу, ОСОБА_12 неодноразово говорив свідку, що син його єдиний спадкоємець.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно із статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків.

Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статтею 135 СК України.

Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану.

Такі висновки сформульовані Верховним Судом в постановах від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23).

Верховний Суд у постановах від 11 липня 2023 року в справі № 449/433/22 (провадження № 61-4176св23), від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18) зробив висновок, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги».

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти російської федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Верховний Суд в постановах від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23) виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства. За відсутності об`єктивних даних про походження дитини від позивача, зокрема наданих позивачем належних та допустимих доказів такого походження (листів, заяв, анкет, інших документів, а також показань свідків, пояснень самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства), саме по собі бажання стати батьком дитини не обумовлює застосування статті 128 СК України.

Тлумачення норм статті 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (стаття 128 СК України).

За приписами статей 12, 81, 89 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини третя, четверта статті 4 ЦПК України).

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц (провадження №61-4163св18), від 29 серпня 2018 року в справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року в справі №225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18), від 12 грудня 2019 року в справі №562/1155/18 (провадження № 61-11709св19).

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

За клопотанням представника позивача ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.07.2021р. було призначено посмертну судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, однак 19.01.2022р. КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» на адресу суду направило листа про те, що станом на січень 2022р. інформації щодо організації ексгумації та надання ексгумованого біологічного матеріалу від трупу ОСОБА_4 до відділення судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз не надходило, про що було повідомлено позивача. (т.1 а.с.177, 180,181,182, 184)

Супровідним листом від 20.03.2023 року КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» справу було повернуто до суду без проведення експертизи через неможливість виконання вимоги експерта про надання на аналіз генетичного матеріалу померлого і неявки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 для відбору експериментальних зразків. (т.1 а.с.185)

При цьому позивач та її представник мали право заявити клопотання про проведення експертизи для встановлення спорідненості дитини ОСОБА_3 з ОСОБА_9 , як донькою померлого ОСОБА_4 , хоча за умови відсутності генетичного матеріалу померлого таке дослідження мого б допомогти встановити його спорідненість з дітьми померлого, проте таким правом вони не скористалися.

Додані до матеріалів позовної заяви фотокартки не містять змістовної інформації щодо часу зйомки, місць зйомки, обставин, при яких зйомка проводилася. Таким чином, ці фотокартки не можуть бути прийняті судом в якості належного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог в частині встановлення факту батьківства ОСОБА_4 , як батька, та ОСОБА_3 , як сина.

Що стосується показів допитаних свідків, суд зазначає, що лише одні їх покази без інших доказів не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про те, що позивачем не надано всіх необхідних доказів для підтвердження своїх позовних вимог, а тому суд відмовляє в їх задоволенні за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 128, 130, 135 Сімейного кодексу України, ст.ст.76-78, 83, 258-259, 263-265, 268, 352, 35472, 354 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради, Приморського районного у м.Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення батьківства залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24 липня 2025 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН