П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року м. Київ

Справа №757/43575/23-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/5801/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Цюрпіти Д.О., Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Ільєвої Т.Г. 12 листопада 2024 року в м. Києві, повний текст рішення складений 22 листопада 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним одностороннього правочину,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив визнати недійсним правочин у формі односторонньої відмови від підтримання ділових відносин/відмови в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунків відносно клієнта-фізичної особи ОСОБА_1 , що вчинений Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», на підставі висновку Напрямку «Фінансовий моніторинг» АТ КБ «ПриватБанк» № Е.17.U.0.0/4-7223411 від 21 липня 2022 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач був постійним клієнтом АТ КБ «Приватбанк», однак, при звернені до клієнт-банку, ним було виявлено, що відкриті на його ім`я рахунки заблоковані, жодних дій із керування власними коштами на цих рахунках позивач здійснити не міг.

На звернення позивача з запитом до Банку, було повідомлено, що 22 липня 2022 року, Банком було направлено повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку, з посиланням на приписи ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення».

Позивач вказує, що відповідач не надав жодних письмових доказів, на підставі яких було прийнято рішення про встановлення неприйнятно високого ризику позивачу, тому передбачувані посилання Банку на наявність підстав для припинення правовідносин сторін, у зв`язку із встановленням клієнту неприйнятно високого ризику вказує на невідповідність такого одностороннього правочину положенням ст. 203 ЦК України, а отже, в силу приписів ст. 215 ЦК України, є підставою для визнання його недійсним.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним одностороннього правочину - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що односторонній правочин банку про відмову від ділових відносин з позивачем відповідає чинному законодавству, а тому підстави для визнання недійсним такого одностороннього правочину, на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України, відсутні.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням позивач ОСОБА_1 , його представником подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що рішення суду є необґрунтованим та таким, що прийнято із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з невірним тлумаченням норм діючого законодавства, з порушенням права позивача на справедливий суд.

Представник позивача вказує на те, що суд першої інстанції не враховано, що право Банку як суб'єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення Клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є абсолютним, а є таким, що залежить від настання певних визначених Законом обставин, тобто лише за умови встановлення Клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки і за наявності для цього об`єктивних підстав. Натомість матеріалами справи підтверджується, що жодних підстав для встановлення позивачу та/або іншим пов`язаним із ним особам неприйнятно високого ризику не було і немає, а отже і одностороння відмова від підтримання ділових відносин банку із клієнтом була вчинена безпідставно.

Судом першої інстанції не враховано, що своїми діями Банк поставив позивача в такі умови, коли в досудовому порядку позивачу неможливо було взаємодіяти з Банком, щоб запобігти «присвоєнню неприйнятно високого ризику клієнту», оскільки Банк не звертався ані до ОСОБА_1 , ані до ТОВ «Гаумарджос», ані до ОСОБА_2 як фізичної особи або як до ФОП із запитами про надання документів або інформації чи будь-якими іншими запитами. Натомість всі висновки, яких Банк досягнув у спірних правовідносинах, не ґрунтуються на фактичних обставинах і досягнуті в односторонньому порядку - без участі клієнта. Своєю чергою посилання суду першої інстанції на право, а не обов`язок Банку звертатися до своїх клієнтів з запитом про надання документів або інформації для спростування виниклих у Банку певних підозр, робить неможливим проведення належної перевірки клієнта і тим самим вихолощує саму процедуру первинного фінансового моніторингу.

З огляду на численну судову практику і ділову практику між банками та клієнтами банків вбачається, що банки в досудовому порядку для спростування власних підозр як суб`єкта первинного фінансового моніторингу звертаються до своїх клієнтів із запитами про надання документів та/або інформації. Натомість, зважаючи на матеріали цієї справи, відповідач не звертався до позивача із жодними запитами для надання пояснень на спростування підозр банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу та/або підтверджуючих документів.

Системний аналіз діючого законодавства України дає підстави стверджувати, що без участі клієнта банку (надання відповідей на запит (и) банку), тобто без реалізації клієнтом власного права на відповідь, висновок банку про наявність і обґрунтованість підозр є неповним і необґрунтованим.

Судом першої інстанції не враховано, що надані відповідачем документи (висновок-рішення про відмову від підтримання ділових відносин та електронні досьє з електронного сервісу Youcontrol) жодним чином не підтверджують існування правових підстав для встановлення позивачу та/або іншим пов`язаним із ним особам неприйнятно високого ризику, у зв`язку з чим Банк не довів із застосуванням відповідного стандарту доказування належними та допустимими доказами обставин вчинення ОСОБА_1 фінансових (платіжних) операцій, які містять ознаки здійснення ризикової діяльності в сфері фінансового моніторингу та існування ризику застосування до Банку відповідних заходів впливу, зокрема, незаконності джерел походження коштів ТОВ «Гаумарджос» та/або ОСОБА_1 , інших їх активів або прав на такі активи, а також не довів наявності в банківських операціях позивача ознак відмивання доходів. При цьому умовна підозрілість (на думку працівник банку) проведення фінансових операцій не може слугувати підставою вважати, що такі фінансові операції підпадають під ознаки підозрілої діяльності клієнта та/або фіктивності такої діяльності, у зв`язку з чим до позивача мав би бути встановлений неприйнятно високий ризик. Тому посилання Банку на наявність підстав для припинення правовідносин сторін у зв`язку із встановленням клієнту неприйнятно високого ризику вказує на невідповідність такого одностороннього правочину положенням ч. 1 ст. 203 ЦК України, а отже силу приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним.

Представник також на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України робить заяву про надання доказів понесення судових витрат в суді апеляційної інстанції протягів п'яти днів після ухвалення Київський апеляційним судом рішення по суті апеляційної скарги, у випадку її задоволення.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Величко Д.В. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просили про її задоволення.

Представник відповідача - Яндульський Д.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», що визнано сторонами у справі та підтверджується заявами ОСОБА_1 про відкриття поточного рахунку та погодження з правилами Банку, виписками по банківських рахунках /т.1 а.с.69-72, т.2 а.с.15-57/.

23 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з листом-запитом, в якому вказував на те, що відкриті на його ім`я рахунки в цьому Банку є заблокованими, він позбавлений можливості керувати власними коштами, при цьому його не повідомлено про підстави вчинення таких дій Банком, а тому просив, зокрема, повідомити: Які конкретно обставини та правові підстави стали причиною для блокування його рахунків і якими документальними джерелами це підтверджується? Чи Банком відмовлено у підтриманні ділових відносин з ним, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин або закриття рахунку/ відмови від проведення фінансової операції? Чи встановлювався йому неприйнятно високий рівень з питань фінансового моніторингу? Чи звертався Банк до нього з вимогами про надання документів та/або відомостей для спростування/зменшення неприйнятно високого ризику? Чи мали місце обставини щодо неподання недостовірної інформації з метою введення в оману Банку, як суб`єкта первинного фінансового моніторингу? Чи мали місце обставини щодо неможливості здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводилась фінансова операція та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача за фінансовою операцією? Чи є у Банку підстави для відмови у встановленні (підтримання) ділових відносин та/або відкритті рахунку (обслугованні) в майбутньому з підстав, що виникли під час обслуговування Клієнта в частині дотримання вимог законодавства з питань фінансового моніторингу? /т.1 а.с.24-26/

АТ КБ «ПриватБанк» листом від 29 червня 2023 року № 20.1.0.0.0/7-230612/28045 повідомив ОСОБА_1 , що 22 липня 2022 року на його адресу Банком було направлено повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку. /т.1 а.с.28/

Матеріали справи містять копію листа АТ КБ «ПриватБанк» від 22 липня 2022 року №20.1.0.0.0./7-22072022/106, адресованого ОСОБА_1 , в якому Банк посилаючись на Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління НБУ від 19 травня 2020 року № 60, повідомляє, що з урахуванням результатів здійснених заходів належної перевірки, моніторингу ділових відносин та фінансових операцій, 21 липня 2022 року прийняте рішення про відмову в підтриманні ділових/ відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/ розірвання договору у зв`язку з встановлення неприйнятно високого рівня ризику/ ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей /неможливістю здійснення необхідних для здійснення ідентифікації та верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників /подання недостовірної інформації /подання інформації з метою введення в оману Банку. Запропоновано для перерахунку залишку коштів на рахунку (ах) в Банку, у строк 30 календарних днів від дня надсилання цього повідомлення про відмову, звернутись до будь-якого відділення Банку та подати відповідну заяву. /т.1 а.с.61-62/

Вказаний лист був направлений засобами поштового зв`язку 26 липня 2022 року, про що свідчить фіскальний чек АТ «Укрпошта». /т.1 а.с.67-68/

З доводів АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що напрямком «Фінансовий моніторинг», відповідно до внутрішнього Порядку здійснення поглибленої перевірки клієнтів, були проведені посилені заходи належної перевірки та аналіз фінансових операцій (їх сукупності) клієнта АТ КБ «ПриватБанк» - ТОВ «ГАУМАРДЖОС» () щодо наявності/відсутності індикаторів підозрілості фінансових операцій цієї юридичною особи. За результатами поглибленої перевірки були виявлені обґрунтовані підозри про здійснення клієнтом ТОВ «ГАУМАРДЖОС» та пов'язаними з ним особами операцій ВК/ФТ, що стало підставою для встановлення, як клієнту ТОВ «ГАУМАРДЖОС», так і пов`язаним з ним фінансовими операціями особам - клієнтам (у тому числі і ОСОБА_1 ) неприйнятно високого ризику ділових відносин.

Напрямком «Фінансовий моніторинг» АТ КБ «ПриватБанк» було встановлено, що ОСОБА_1 зі свого особистого рахунку № НОМЕР_1 (картка НОМЕР_2 ), відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», перерахував протягом двох днів (06 липня 2022 року та 08 липня 2022 року) - 13,5 мільйонів гривень на банківський рахунок ТОВ «ГАУМАРДЖОС» (ЄДПОУ 44627352), директором та засновком якого є дружина позивача - ОСОБА_2 .

Легалізація позивачем коштів у розмірі 13,5 мільйонів гривень, джерело походження яких невідомо, було здійснено фактично без економічного змісту транзитом через ТОВ «ГАУМАРДЖОС». Кошти були перераховані ОСОБА_1 як позика без ПДВ юридичній особі ТОВ «ГАУМАРДЖОС», яка мала ознаки фіктивності (відсутність виробничих потужностей за наявності КВЕД 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; наявність в штаті тільки 1-єї особи - директора; наявність податкового боргу).

Далі, отримані ТОВ «ГАУМАРДЖОС» кошти від ОСОБА_1 частково (у розмірі 8,4 мільйонів гривень ) були перераховані протягом 2-х днів на рахунок іншої юридичної особи - ТОВ «Сієста.Юа» () - є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк».

Діяльність клієнта ТОВ «ГАУМАРДЖОС» була визнана підозрілою та АТ КБ «ПриватБанк», за наявності відповідних критеріїв, визначених частиною шостою статті 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» - наявність обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною, відмовився від підтримання ділових відносин з такою особою та іншими, пов`язаними з нею фінансовими операціями, особами.

Отже, легалізації коштів позивача невідомого походження відбулася з наступним переказом таких коштів по безтоварним операціям на рахунки пов`язаної з ним компанії.

Таким чином, за результатами перевірки, АТ КБ «ПриватБанк» прийшов до висновку, що фінансові операції та дії ТОВ «ГАУМАРДЖОС» та пов`язаних з ним осіб є підозрілими за ознакою, визначеною ст. 12 Закону про ПВК/ФТ та Додатку 6 «Посилені заходи належної перевірки клієнта» Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, а саме: 1) є складними фінансовими операціями; 2) є незвично великими фінансовими операціями; 3) не мають очевидної економічної чи законної мети.

Відтак, представник відповідача вказує, що так як обслуговування ТОВ «ГАУМАРДЖОС» та пов`язаних з ним осіб, характер або наслідки їх фінансових операцій несли (як було встановлено) реальну або потенційну небезпеку використання АТ КБ «ПриватБанк» з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, до відповідних осіб було прийнято Банком рішення про встановлення неприйнятно високого ризику та про відмову від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин і закриття рахунків на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 15 Закону про ПВК/ФТ. /т.1 а.с.51-58/

Окрім цього, представником відповідача в підтвердження прийнятого рішення було долучено висновок НФМ про розірвання ділових відносин з клієнтом ТОВ «ГАУМАРДЖОС» та пов`язаними з ними особами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 від 21 липня 2022 року з даними, на підставі яких таке рішення було прийнято.

У цьому висновку вказано, що підставою для встановлення неприйнятно високого ризику для ТОВ «ГАУМАРДЖОС» та пов`язаних з ним осіб є наявність критерію, визначеного ч. 6 ст.7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме - наявність обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною. /т.2 а.с.58-62/

ОСОБА_1 не заперечував здійснення фінансових операцій з ТОВ «ГАУМАРДЖОС», надав копії договорів на підставі яких вони були здійснені, докази виконання договірних зобов`язань обома сторонами договору, дані про отримані ним доходи, дані про діяльність ТОВ «ГАУМАРДЖОС». /т.1 а.с.104-212, т.2 а.с.131-139/

Матеріали справи містять копію рішення Господарського суду м. Києва від 19 березня 2024 року у справі № 910/14990/23, яким відмовлено у задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним одностороннього правочину. /т.2 а.с.99-106/

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень у справі № 910/14990/23 рішення Господарського суду міста Києва від 19 березня 2024 року, залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17 липня 2024 року та постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2024 року.

Верховний Суд за результатами оцінки наявних в матеріалах справи належних доказів у їх сукупності, погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що: Банк, виявивши за результатами проведення належної перевірки з дотриманням внутрішньої процедури підозрілу діяльність групи осіб, у зв`язку з відсутністю на момент здійснення операцій у володіння Банку будь-яких документів на підтвердження походження коштів, їх економічної мети та сплати податків, правомірно встановив позивачці неприйнятно високий ризик та, як наслідок, скористався наданим йому правом у ст. 15 Закону № 361-ІХ щодо відмови від ділових стосунків з позивачкою, при цьому повідомивши позивачку про своє рішення належним чином; оскільки односторонній правочин Банку про відмову від ділових відносин з позивачкою відповідає чинному законодавству підстави для визнання його недійсним відповідно до ст. 203, 215 ЦК України відсутні.

Також в матеріалах справи наявна копія рішення Господарського суду м. Києва від 28 серпня 2024 року у справі № 910/18278/23, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ГАУМАРДЖОС» до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним одностороннього правочину. /т.2 а.с.145-148/

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень у справі № 910/18278/23 рішення Господарського суду м. Києва від 28 серпня 2024 року залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22 жовтня 2024 року та постановою Верховного Суду від 16 січня 2025 року.

У цій постанові Верховний Суд вказав на те, що з огляду на приписи ч. 7 ст. 11 Закону № 361-ІХ, вимоги Положення № 65 та наведені висновки Верховного Суду, банк:

- наділений правом, однак не обов`язком, витребувати у клієнта інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки;

- уповноважений самостійно у внутрішніх документах визначати критерії ризиків, види необхідних до вжиття банком заходів та обсяг необхідної додаткової інформації для здійснення заходів належної перевірки, а також порядок дій стосовно відмови банку від встановлення (підтримання) ділових відносин, вимоги до рішення про розірвання ділових відносин;

- має право відмовитися від ділових відносин з клієнтом шляхом розірвання договору банківського рахунку з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику.

Враховуючи наведене, колегія суддів вказала на наявність висновків Верховного Суду щодо питання застосування ч. 6 ст. 7, ст.ст. 11, 12, ч. 1 ст. 15 Закону № 361-IX та ст. 1075 ЦК України у подібних правовідносинах в тому обсязі, що узгоджується з вимогами законодавства про вирішення банками на власний розсуд питання щодо вжиття у разі необхідності заходів з витребування у клієнта додаткової інформації або офіційних документів для здійснення належної перевірки та про самостійне встановлення ними у внутрішніх документах критеріїв ризиків, процедури прийняття відповідного рішення та порядок доведення його до відома клієнта.

Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що: Банк, здійснивши належну перевірку фінансових операцій ТОВ «ГАУМАРДЖОС» та пов`язаних з ним осіб з дотриманням внутрішньої процедури, виявивши за її результатами підозрілу діяльність групи осіб (використання рахунків юридичної особи в Банку для легалізації коштів, здійснення складних та незвично великих фінансових операцій за відсутності очевидно економічної чи законної мети), у зв`язку з відсутністю на момент здійснення операцій у володіння Банку будь-яких документів на підтвердження походження коштів, їх економічної мети та сплати податків, правомірно встановив позивачу неприйнятно високий ризик та, як наслідок, скористався наданим йому правом у ст. 15 Закону № 361-ІХ щодо відмови від ділових стосунків з позивачем для уникнення ризиків використання Банку з метою легалізації (відмивання) доходів, при цьому повідомивши про своє рішення належним чином; односторонній правочин Банку про відмову від ділових відносин з позивачем відповідає приписам ст. 15 Закону № 361-ІХ, вимогам Положення № 65 та внутрішнім документам Банку, тому підстави для визнання його недійсним відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України відсутні.

В силу ч.3 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Положеннями ч.1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу .

В порядку визначеному ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з ч. 4 ст. 1075 ЦК України, банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі наявності підстав, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту.

У Законі України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» у ч. 1 ст. 1 наведено визначення:

- неприйнятно високий ризик - це максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу (п.39);

- фінансовий моніторинг - це сукупність заходів, що вживаються суб`єктами фінансового моніторингу у сфері запобігання та протидії, що включають проведення державного фінансового моніторингу та первинного фінансового моніторингу (п.66).

В силу ч.6 ст. 7 цього Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі: неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією; наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 цього Закону належна перевірка здійснюється в разі, зокрема: наявності підозри; здійснення платіжних операцій без відкриття рахунка; проведення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтами, якщо сума фінансової операції дорівнює або перевищує суму, визначену ч. 1 ст. 20 цього Закону, а саме 400 тис. грн; проведення клієнтом кількох фінансових операцій, що можуть бути пов`язані між собою, на загальну суму, що дорівнює або перевищує 400 тис. грн.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 11 цього Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу (банк) має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.

У ч.ч. 1, 3 ст. 12 цього Закону вказано, що зобов`язаний здійснювати посилені заходи належної перевірки щодо клієнтів, ризик ділових відносин з якими (ризик фінансової операції без встановлення ділових відносин яких) є високим; проводити аналіз та вивчення підстав і цілей усіх фінансових операцій, що відповідають хоча б одній із таких ознак: 1) є складними фінансовими операціями; 2) є незвично великими фінансовими операціями; 3) проведені у незвичний спосіб; 4) не мають очевидної економічної чи законної мети.

Відповідно до ч.1 ст. 15 цього Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі, зокрема, встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей;

Загальні вимоги щодо виконання банками законодавства України з питань фінансового моніторингу встановлені у Положенні № 65 з додатками (далі - в редакції, чинній на час прийняття Банком оспорюваного рішення), відповідно до якого у випадках, передбачених:

- ст. 11 Закону № 361-IX - банк зобов`язаний здійснювати належну перевірку, зокрема, наявних клієнтів (п. 1 додатку 1);

- ч. 6 ст. 7 Закону № 361-IX, в інших випадках, визначених банком самостійно у внутрішніх документах банку, зокрема з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, а також щодо: 1) клієнтів (осіб), щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій з легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом; 2) клієнтів (осіб), щодо яких у банку є підстави вважати, що вони є компаніями-оболонками, - банк установлює неприйнятно високий ризик ділових відносин (п. 61 розділу IV Положення № 65);

- ч. 1 ст. 15 Закону № 361-IX - банк зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин / відмовити клієнту у відкритті рахунку (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку / відмовитися від проведення фінансової операції (п. 1 додатку 12).

При цьому відповідно до Положення № 65 банк самостійно у внутрішніх документах, зокрема, із запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, визначає:

- критерії ризиків з урахуванням критеріїв ризиків, установлених у додатку 19 до Положення № 65, типологічних досліджень, результатів національної оцінки ризиків, а також рекомендацій Нацбанку; пріоритетність / значущість розроблених критеріїв ризику, враховуючи можливі наслідки / вплив таких ризиків, та встановлює їм відповідну питому вагу для здійснення подальшої оцінки рівня ризику (пп. 45, 46);

- види необхідних до вжиття банком заходів та обсяг необхідної додаткової інформації для здійснення заходів належної перевірки (п. 5 додатку 6);

- порядок дій стосовно відмови банку від встановлення (підтримання) ділових відносин / відкриття рахунку (обслуговування), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку / відмови від проведення фінансової операції у випадках, передбачених Законом № 361-IX (підп. 8 п. 26 розділу ІІІ, п. 8 додатку 12), що має містити, зокрема:

вимоги до складання висновку з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом (з посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини 15 статті Закону № 361-ІХ) у кожному випадку;

порядок інформування клієнта про відмову в установленні (підтриманні) із ним ділових відносин з обов`язковим зазначенням дати відмови та відповідних підстав відмови, визначених ст. 15 Закону № 361-ІХ (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини цієї статті).

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», фінансові операції або спроба їх проведення незалежно від суми, на яку вони проводяться, вважаються підозрілими, якщо суб`єкт первинного фінансового моніторингу має підозру або має достатні підстави для підозри, що вони є результатом злочинної діяльності або пов`язані чи стосуються фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення. При визначенні того, чи є підозрілою фінансова операція або діяльність, суб`єкт первинного фінансового моніторингу враховує типологічні дослідження, підготовлені спеціально уповноваженим органом та оприлюднені ним на своєму веб-сайті, а також рекомендації суб`єктів державного фінансового моніторингу.

АТ КБ «ПриватБанк» при ухваленні рішень керується Порядком відмови від підтримання ділових відносин та закриття рахунків клієнта банку, що затверджений рішенням Правління Банку у формі протоколу №23 від 18.05.2021 (далі - Порядок).

Згідно з п. 1.1 Порядку, порядок відмови від підтримання ділових відносин та закриття рахунків клієнтів банку є окремим внутрішнім документом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», який розроблено на виконання Закону №361-IX, Положення №65, інших законодавчих та нормативно-правових актів, інших внутрішніх документів банку, що регулюють питання відмови та закриття рахунків, в тому числі з метою опису порядку дій підрозділів банку під час здійснення ними процедур відмови від підтримання ділових відносин/обслуговування, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку, у випадках передбачених ст. 15 Закону №361-IX, зокрема, у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами вивчення підозрілої діяльності (операцій) або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей, розподілу обов`язків та повноважень між структурними підрозділами банку з метою недопущення в роботі банку порушень законодавства України у сфері протидії легалізації доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму.

Пунктом 4.1 Порядку визначено, що випадки/підстави для відмови від підтримання ділових відносин наведено в додатку 3 до цього Порядку.

Згідно додатку 3 до Порядку, банк зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунку (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку/відмовитися від проведення фінансової операції у випадку встановлення клієнту неприйнятно високого ризику. Вказане відповідає абз. 3 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» .

Пунктом 4.3 Порядку визначено, що за результатом поглибленої перевірки клієнта уповноважені працівники напрямку «Фінансовий моніторинг» складають обґрунтовані висновки із пропозиціями стосовно доцільності/недоцільності відмови у підтриманні ділових відносин/обслуговуванні, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку (ів).

У відповідності до п. 4.4 Порядку, висновок складається у вигляді службової записки у ПК «ПриватДок» та має містити всебічне викладення обставин, фактів подій, що призвели до виникнення підозри, аргументований аналіз проведеного фінансового розслідування та чітке зазначення підстав для відмови від підтримання ділових відносин із клієнтом/обслуговуванні клієнта шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини 15 статті Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» ). Висновки за клієнтами, які мають групові ознаки (підстави) для відмови, можуть формуватись однією службовою запискою. Висновок з пропозиціями стосовно доцільності відмови направляється відповідальному працівнику банку для розгляду та прийняття рішення, який оформлюється службовою запискою у ПК «ПриватДок», використовуючи шаблон 100101,100202, адресат - відповідальний працівник банку.

Пунктом 4.5 Порядку визначено, що відповідальний працівник банку/особа, уповноважена відповідальним працівником банку за результатами розгляду висновку приймає остаточне рішення щодо наявності відсутності підозр, про відмову від підтримання ділових відносин/встановлення неприйнятно високого ризику або про відхилення висновку. Надання/проставлення адресатом резолюції «Дозволяю» на висновку у вигляді службової записки у ПК «ПриватДок» є датою прийняття рішення про відмову в підтриманні ділових відносин із клієнтом. /т.2 а.с.63-84/

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справах № 910/18504/20, № 910/10855/21, № 922/1253/23, предметом розгляду в яких були вимоги про визнання недійсними односторонніх правочинів, вчинених банками щодо розірвання договорів з клієнтами у зв`язку із встановленням їм неприйнятно високого рівня ризику, Верховний Суд, аналізуючи положення ч. 6 ст. 7, ст.ст. 11, 12, ч. 1 ст. 15 Закону № 361-IX та ст. 1075 ЦК України, дійшов висновків, зміст яких полягає у такому.

Норма ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» є спеціальною та має пріоритет у застосуванні щодо норми ст. 1075 ЦК України, враховуючи п. 3 ч. 2 цієї статті Кодексу.

У силу вимог законодавства про запобігання та протидію легалізації доходів, а саме ст. 15 Закону № 361-ІХ, банк наділений правом (а не виключно обов`язком) в односторонньому порядку відмовитися від подальших ділових відносин з клієнтами та розірвати відповідний договір у випадку встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки, проте банк зобов`язаний підтвердити існування правових підстав для встановлення неприйнятно високого ризику.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони перебували у договірних відносинах, а саме між ними був укладений договір банківського обслуговування.

Відповідачем в односторонньому порядку було прийнято рішення про відмову від ділових відносин з позивачем, як з особою пов`язаною з діяльністю ТОВ «ГАУМАРДЖОС», підставою для встановлення неприйнятно високого ризику є наявність критерію, стала наявність обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.

Обставини правомірності рішення Банку відносно ТОВ«ГАУМАРДЖОС» та ФОП ОСОБА_2 були встановлені судовими рішеннями у справах № 910/14990/23 та № 910/18278/23, якими досліджувались і обставини перерахування коштів позивачем ТОВ «ГАУМАРДЖОС» та в подальшому ТОВ «СІЄСТА.ЮА».

Надані в ході розгляду цієї справи позивачем документи вказують на його певний дохід в сукупності але не доводять джерела походження коштів і не спростовують обставин щодо діяльності ТОВ «ГАУМАРДЖОС».

Слід погодитись з доводами відповідача, які прийняті до уваги судом першої інстанції, що проведені позивачем та пов`язаних з ним осіб фінансові операції мають складний та нетиповий характер, здійснені без рахування сум податків, що викликає обґрунтовані підозри.

Позивач в обґрунтування позову та апеляційної скарги вказував на те, що відповідач не витребував у нього інформацію необхідну для здійснення перевірки.

Разом з тим аналіз положення чинного законодавства та висновки Верховного Суду у справі № 910/18278/23 вказають на те, що Банк наділений правом, однак не обов`язком, витребувати у клієнта інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки.

Положеннями чинного законодавства визначено, що Банк уповноважений самостійно у внутрішніх документах визначати критерії ризиків, види необхідних до вжиття банком заходів та обсяг необхідної додаткової інформації для здійснення заходів належної перевірки, а також порядок дій стосовно відмови банку від встановлення (підтримання) ділових відносин, вимоги до рішення про розірвання ділових відносин. В ході розгляду справи не доведено порушення процедури прийняття оскаржуваного рішення Банку.

ЦК України та Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» передбачає, що наявність у суб`єкта первинного фінансового моніторингу обґрунтованих підозр здійснення фіктивної діяльності є достатнім для прийняття певних рішень відносно клієнтів, зокрема, має право відмовитися від ділових відносин з клієнтом шляхом розірвання договору банківського рахунку. А отже односторонній правочин банку про відмову від ділових відносин з позивачем відповідає чинному законодавству, а тому підстави для визнання недійсним такого одностороннього правочину, на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України, відсутні.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду. Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, вимогам чинного законодавства, а тому апеляційний суд залишає апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи апеляційним судом компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук