ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/883/24 Номер провадження 22-ц/814/1005/25Головуючий у 1-й інстанції Макарчук С. М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Чумак О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Карпушина Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2024 року, ухвалене суддею Макарчуком С.М.

у справі за позовом першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області до ОСОБА_1 про витребування земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року перший заступник керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області Ю.Ребрик звернулася до суду в інтересах держави в особі Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області з позовом, у якому просила витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2 га з кадастровим номером :00:009:0658 вартістю 26200 грн. та земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2 га з кадастровим номером :00:009:0628 вартістю 26200 грн., які знаходяться в адміністративних межах Кобеляцької територіальної громади, а також стягнути з неї судові витрати зі сплати судового збору в сумі 6056 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 19038-СГ від 10.12.2020 за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 від 04.12.2020 останньому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Канавської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

У подальшому наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 2459-СГ від 12.03.2021 ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Канавської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області та надано йому у власність із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Канавської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області земельну ділянку (сіножатей) площею 2 га з кадастровим номером :00:005:0025, відомості про набуття права власності на яку за ОСОБА_2 внесено 24.03.2021 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1925 від 02.04.2021 ОСОБА_2 вказану земельну ділянку продано ТОВ "Землетрейд".

Також, на підставі рішення Кобеляцької міської ради № 27 від 14.05.2021 за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 від 30.04.2021 останньому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з подальшою передачею у власність, орієнтовною площею 2 га земель сільськогосподарсьвого призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області.

Рішенням Кобеляцької міської ради № 25 від 29.10.2021 за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 останньому затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області для ведення особистого селянського господарства та передано безоплатно у його власність земельну длянку з кадастровим номером :00:009:0658 площею 2 га, розміщену на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області.

На підставі зазначеного рішення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.11.2021 державним реєстратором Виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області Бугайченко Г.О. за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на вказану земельну ділянку.

Земельна ділянка з кадастровим номером :00:009:0658 площею 2 га відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 64 від 19.01.2022 ОСОБА_2 продана ОСОБА_3 , право приватної власності на яку цього ж дня зареєстровано за останньою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У подальшому ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2250 від 20.09.2023 продала земельну ділянку з кадастровим номером :00:009:0658 площею 2 га ОСОБА_1 .

На підставі зазначеного договору купівлі-продажу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.09.2023 приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Полтавської області Марченко Наталею Анатоліївною зареєстровано за ОСОБА_1 право приватної власності на вказану земельну ділянку.

Окрім того, наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 19038-СГ від 10.12.2020 за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 від 04.12.2020 останньому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Канавської сілської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

У подальшому наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 2459-СГ від 12.03.2021 ОСОБА_4 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Канавської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області та надано останньому у власність із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Канавської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області земельну ділянку (сіножатей) площею 2 га з кадастровим номером :00:005:0030, відомості про набуття права власності на яку за ОСОБА_4 внесено 24.03.2021 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У подальшому відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1914 від 02.04.2021 ОСОБА_4 вказану земельну ділянку продано ТОВ "Землетрейд".

Також на підставі рішення Кобеляцької міської ради № 27 від 14.05.2021 за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 від 30.04.2021 останньому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власнісь земельної ділянки з подальшою передачею у власність, орієнтовно площею 2 га земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області.

Рішенням Кобеляцької міської ради № 25 від 29.10.2021 за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 останньому затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області для ведення особистого селянського господарства та передано безоплатно йому у власність земельну ділянку з кадастровим номером :00:009:0628 площею 2 га, розміщену на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області.

На підставі зазначеного рішення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.11.2021 державним реєстратором Виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області Бугайченко Г.О. за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності на вказану земельну ділянку.

Відповідно додоговору купівлі-продажу земельної ділянки № 77 від 25.01.2022 ОСОБА_4 земельна ділянка з кадастровим номером :00:009:0628 площею 2 га продана ОСОБА_5 , право приватної власності на яку цього ж дня зареєстровано за останньою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2244 від 20.09.2023 ОСОБА_6 продано земельну ділянку з кадастровим номером :00:009:0628 площею 2 га ОСОБА_1 .

На підставі вказаного договору купівлі-продажу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.09.2023 приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А. за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на вказану земельну ділянку.

Позивач вказує, що право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :00:009:0658, отриману ОСОБА_2 на підставі рішення Кобеляцької міської ради № 25 від 29.10.2021, зареєстровано 29.11.2021, а право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :00:005:0025, отриману ОСОБА_2 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 2459-СГ від 12.03.2021, зареєстровано 24.03.2021. Тобто, на момент оформлення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:009:0658 на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області ОСОБА_2 вже мав у власності земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0025, що призвело до незаконного вибуття із комунальної власності земельної ділянки з кадастровим номером :00:009:0658.

Також позивач вказує, що право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :00:009:0628, отриману ОСОБА_4 на підставі рішення Кобеляцької міської ради № 25 від 29.10.2021, зареєстровано 29.11.2021, а право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :00:005:0030, отриману ОСОБА_4 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 2459-СГ від 12.03.2021, зареєстровано 24.03.2021. Тобто, на момент оформлення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:009:0628 на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області ОСОБА_4 вже мав у власності земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0030, що призвело до незаконного вибуття із комунальної власності земельної ділянки з кадастровим номером :00:009:0628.

Позивач зазначає, що приймаючи рішення щодо розпорядження спірними земельними ділянками Кобеляцька міська рада факт реалізації ОСОБА_2 та ОСОБА_4 права на безоплатне отримання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства не перевірила, порушивши вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття земель із комунальної власності, а тому рішення Кобеляцької міської ради № 25 від 29.10.2021, якими затверджено проекти земелеустрою щодо ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є незаконними та такими, що прийняті з порушенням передбаченої законодавством процедури.

Водночас, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 могли і повинні були знати про те, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання, що ставить їх добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів та підтверджує дотримання справедливого балансу у цих правовідносинах, та зважаючи на те, що вони своє право на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства використали, підстав для задоволення їх заяв про надання у власність земельних ділянок такого ж виду користування на території Кобеляцької міської ради не було.

Позивач вказує, що спірні ділянки вибули із комунальної власності внаслідок незаконного повторного використання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника цієї земельної ділянки - територіальної громади в особі Кобеляцької міської ради.

Враховуючи те, що визнання незаконни рішення Кобеляцької міської ради № 25 від 29.10.2021 не є ефективним способом захисту у цій справі, оскільки задоволення такої вимоги не призводить до відновлення володіння земельних ділянок, а обставини справи свідчать про те, що земельні ділянки вибули з комунальної власності територіальної громади без достатньої правової підстави поза волею власника - Українського народу, тоді як прийняття рішень № 25 від 29.10.2021 не свідчить про наявність у територіальної громади, яка діє від імені Українського народу, волі на вибуття спірних ділянок із комунальної власності з огляду на неправомірність дій органу місцевого самоврядування, позивач вважає, що спірні земельні ділянки підлягають витребуванню в останнього набувача, тобто ОСОБА_1 , на підставі положень ст. 388 ЦК України.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2024 року позов першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області до ОСОБА_1 про витребування земельних ділянок задоволено.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2 га з кадастровим номером :00:009:0658 вартістю 26200 грн., (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 080) та земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2 га з кадастровим номером :00:009:0628 вартістю 26200 грн., (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 080), які знаходяться в адміністративних межах Кобеляцької територіальної громади.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавської обласної прокуратури судові витрати зі сплати судового збору в сумі 6056 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не знала та не могла знати, що земельні ділянки, які були придбані нею, отримані ОСОБА_7 та ОСОБА_4 неправомірно. Крім того, вони придбані нею не у ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , а в інших осіб, які також їх попередньо отримали у власність на підставі договорів купівлі-продажу.

На момент укладення спірних договорів купівлі-продажу рішення Кобеляцької міської ради, на підставі яких було зареєстроване право власності, не були скасовані, законність таких рішень не могла бути поставлена під сумнів.

Зазначає, що земельні ділянки з кадастровими номерами :00:009:0658 та :00:009:0628 вибули з володіння територіальної громади внаслідок помилки та незаконного рішення органу місцевого самоврядування, проте ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Вказала, що в даному випадку, її як добросовісного набувача, позбавляють права власності на належні їй земельні ділянки без жодної компенсації, що порушує її право мирно володіти своїм майном, яке передбачене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Від першого заступника Решетилівської окружної прокуратури Юлії Ребрик до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення прокурора, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 04 грудня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися із заявами до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в якій прохали надати дозвіл на розробку проекту земелеустрою щодо відведення їм земельних ділянок у власність орієнтровною площею 2 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Канавської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населеного пункту та повідомили, що своїм правом на отримання земельної ділянки безоплатно у власність для ведення фермерського господарства не скористалися (а.с. 18, 41).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 19038-СГ від 10.12.2020 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою" наказано надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих на території Канавської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, поміж інших, ОСОБА_2 орієнтовною площею 2,00 га та ОСОБА_4 орієнтовною площею 2,00 га (а.с. 19, 43).

17 лютого 2021 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в якій прохав затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0030 сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Канавської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, земельну ділянку передати у власність (а.с. 44).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 2459-СГ від 12.03.2021 "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Канавської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області та надано у власність громадян України земельні ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Канавської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населених пунктів, поміж інших, ОСОБА_2 площею 2,0000 га сіножатей (кадастровий номер :00:005:0025) та ОСОБА_4 площею 2,0000 га сіножатей (кадастровий номер :00:005:0031) (а.с.45).

30 квітня 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися із заявами до Кобеляцької міської ради, в яких прохали надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки у власність сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га на території Кобеляцької ОТГ Полтавського району Полтавської області та повідомили, що право на одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особисторго селянського господарства із земель державної або комунальної власності ними не використано (а.с. 24, 52).

Рішенням восьмої сесії восьмого скликання Кобеляцької міської ради № 27 від 14 травня 2021 року "Про надання дозволу гр. ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Кобеляцької міської ради" ОСОБА_2 надано відповідний дозвіл (а.с. 26).

Рішенням сесії ради восьмої сесії восьмого скликання № 27 від 14 травня 2021 року "Про надання дозволу гр. ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Кобеляцької міської ради" ОСОБА_4 надано відповідний дозвіл (а.с. 53).

27 вересня 2021 року від імені ОСОБА_2 представником за довіреністю ОСОБА_8 подано заяву до Кобеляцької міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передання у власність земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер :00:009:0658 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області (а.с. 27).

27 вересня 2021 року від імені ОСОБА_4 представником за довіреністю ОСОБА_8 подано заяву до Кобеляцької міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передання у власність земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер :00:009:0628 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області (а.с. 54).

Рішенням тринадцятої сесії восьмого скликання Кобеляцької міської ради № 25 від 29 жовтня 2021 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 " затверджено проект землеустрою та передано безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :00:009:0658 площею 2,0000 га, розміщену на території Кобеляцької іської ради Полтавського району Полтавської області для ведення особистого селянського господарства (а.с. 28).

Рішенням тринадцятої сесії восьмого скликання Кобеляцької міської ради № 25 від 29 жовтня 2021 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_4 " затверджено проект землеустрою та передано безоплатно у власність ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером :00:009:0628 площею 2,0000 га, розміщену на території Кобеляцької іської ради Полтавського району Полтавської області для ведення особистого селянського господарства (а.с. 55).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.01.2022 ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_8 , продав, а ОСОБА_3 придбала земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером :00:009:0658, розташовану на території Кобеляцької міської ради (а.с. 30-32).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.01.2022 ОСОБА_4 , від імені якого діяв ОСОБА_8 , продав, а ОСОБА_5 придбала земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером :00:009:0628, розташовану на території Кобеляцької міської ради (а.с. 58-60).

В подальшому, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.09.2023 ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_9 , придбала земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером :00:009:0658, розташовану на території Кобеляцької міської ради (а.с. 33-39).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.09.2023 ОСОБА_10 , від імені якої діяв ОСОБА_11 , продала, а ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_9 , придбала земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером :00:009:0628, розташовану на території Кобеляцької міської ради (а.с. 61-65).

Право власності ОСОБА_1 на вищевказані земельні ділянки зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 36-39, 62-65).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи, що спірні земельні ділянки вибули з володіння власника - територіальної громади в особі Кобеляцької міської ради та були передані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 внаслідок того, що останні при зверненні із заявами про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою та його затвердження не повідомили, що скористалися правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для особистого селянського господарства, натомість підтвердили, що таке право ними не було реалізоване, що достеменно є недостовірним, тобто неправомірно заволоділи спірними земельними ділянками, а в послідуючому здійснили відчуження спірних земельних ділянок особам, які в подальшому здійснили відчуження добросовісному набувачу - ОСОБА_1 , дійшов висновку про те, що відновлення права Кобеляцької міської ради на земельні ділянки необхідно здійснювати шляхом їх витребування від добросовісного набувача, якою є ОСОБА_1 .

Колегія суддів не погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави в особі Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час подання позову до суду, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

«Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (постанови Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 26 липня 2018 року у справі № 926/1111/15, від 08 лютого 2019 року у справі № 915/20/18).

Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19, від 05 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 і № 922/1830/19).

Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 05 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 і № 922/1830/19, від 21 червня 2023 року у справі № 905/1907/21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови від 20 листопада 2018 у справі № 5023/10655/11, від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена. Невиконання прокурором вимог щодо надання до суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 257 ЦПК України.

У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час подання позову до суду, передбачено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу відповідно до положення частини четвертої статті 56 ЦПК України.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значущість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) та від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21).

Звертаючись до суду з даним позовом заступник керівника Решетилівської окружної прокуратуризазначив, що на момент звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_12 до Кобеляцької міської ради із заявами про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою та у подальшому із заявами про затвердження таких проектів і передання земельних ділянок їм у власність безоплатно, останні уже реалізували таке право, тобто не мали законних підстав для повторного безоплатного отримання земельних ділянок.

18 березня 2024 року Решетилівська окружна прокуратура Полтавської області звернулася до Кобеляцької міської ради з листом в якому запропонувалавжити заходи на усунення виявлених порушень, зокрема, шляхом звернення до суду з позовною заявою (а.с. 66-70).

27 березня 2024 року Кобеляцька міська рада повідомила Решетилівську окружну прокуратуру, що видатками місцевого бюджету територіальної громади не передбачено коштів на сплату судового збору за подання позовної заяви. У зв?язку з викладеним, просили Решетилівську окружну прокуратуру звернутися до суду в інтересах Кобеляцької міської ради із позовною заявою про витребування у ОСОБА_1 вищевказаних земельних ділянок (а.с. 71).

18 квітня 2024 року Решетилівка окружна прокуратура повідомила Кобеляцьку міську раду про звернення до суду з даною позовною заявою (а.с. 72-76).

Вказане свідчить про те, що компетентний орган був обізнаний з фактом наявності порушення інтересів держави, проте жодних заходів протягом розумного строку після того, як йому стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, не вчинив.

Отже, враховуючи дотримання до подання позову в цій справі процедури, передбаченої статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор має право здійснювати представництво інтересів Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті спору.

У статті 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини четвертої статті 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Положеннями частини першої статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 121 ЗУ України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара.

Виникнення права власності за процедурою повторної приватизації земельних ділянок одного і того ж виду використання не передбачене, оскільки земельне законодавство визначає право на безоплатне отримання земельної ділянки лише один раз за кожним із видів та у межах норм, передбачених статтею 121 ЗК України.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 525/1225/15-ц (провадження № 14-6цс19).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено факт повторного використання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 права на отримання у власність земельних ділянок одного виду використання в межах норм безоплатної приватизації, а саме земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2 га з кадастровим номером :00:009:0658 та земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2 га з кадастровим номером :00:009:0628, які знаходяться в адміністративних межах Кобеляцької територіальної громади.

Вищевказане свідчить, що спірні земельні ділянки незаконно вибули з комунальної власності поза волею власника.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) «фізично» - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18 (провадження № 61-6415св19)).

Власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21)).

Останнім набувачем спірних земельних ділянок на підставі договорів купівлі-продажу є ОСОБА_1 .

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга статті 328 ЦК України).

Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року в справі № 521/8368/15-ц (провадження № 61-17779св18)).

Набувач визнається добросовісним, якщо під час вчинення правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За приписами частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Таким чином, набувач визнається добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, зокрема на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.

Добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, зокрема передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Alentseva v. russia» від 17 листопада 2016 року судом зазначено, що конструкція, за якої добросовісний набувач утрачає майно й сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо («Volovik v. Ukraine», № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів («Brumarescu v. Romania», № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення загального («суспільного», «публічного») інтересу, яким може бути, зокрема, інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства може становити суспільний (загальний) інтерес (рішення від 02 листопада 2004 року у справі «Tregubenko v. Ukraine», заява № 61333/00, пункт 54).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо добросовісна особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки пропорційності ЄСПЛ, як і з питань наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку сферу розсуду, за винятком випадків, коли такий розсуд не ґрунтується на розумних підставах.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми. Перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, висловлена в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу в право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності в розумінні конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання держоргану в право на мирне володіння майном повинне забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East / West Alliance Limited» проти України», параграфи 166-168).

У пункті 71 рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Rysovskyy v. Ukraine» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Верховного Суду зазначає, що зазначені вище гарантії стосуються випадків, коли, діючи добросовісно, особа набула майнове право, зокрема право власності, від держави чи територіальної громади, які діяли під впливом помилки. Тоді як недобросовісна поведінка набувача майна у приватну власність чи як його, так і відчужувача відповідного майна, не є набуттям права приватної власності під впливом помилки органу влади та не зумовлює таке набуття. Більше того, повернення власникові майна від недобросовісної особи не може становити для останньої індивідуальний і надмірний тягар (див.; пункти 257, 258 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2023 у справі № 910/8413/21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 зазначено, що, вирішуючи питання про витребування земельної ділянки, суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності, насамперед, володільця цього майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що відсутність договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків. Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обов`язків та недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і не можуть бути визначені у вичерпний спосіб (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20).

Встановивши, що 20 вересня 2023 року ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу придбала спірні земельні ділянки, суд першої інстанції не надав належної оцінки критерію пропорційності втручання у право власності набувача такого майна відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

При цьому прокурор не довів її винної, протиправної поведінки як набувача земельної ділянки. Таким чином, факт набуття ОСОБА_1 права власності на спірні земельні ділянки на підставі відплатного договору та недоведеність прокурором обізнаності останньої про будь-які обмеження продавця щодо відчуження спірної земельної ділянки свідчить про відсутність підстав вважати її дії недобросовісними.

Отже, місцевий суд не встановив підстав для втручання у мирне володіння майном ОСОБА_1 та не надав оцінки тягаря, покладеного на неї таким втручанням.

Окрім того, апеляційний суд зауважує, що 09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року, згідно з яким ст. 390 ЦК України доповнено ч. 5 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Частину 4 статті 177 ЦПК України доповнено абзацом 2 такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Статтю 265 ЦПК України доповнено частиною 14 такого змісту: «14. У разі відмови у задоволенні позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду суд вирішує питання про повернення позивачу внесених ним на депозитний рахунок суду грошових коштів як компенсації вартості майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, а у разі задоволення позову - про перерахування грошових коштів на користь добросовісного набувача».

Також колегія суддів зауважує, що у ст. 390 ЦК України, яка у відповідності до Закону доповнена ч. 5 визначено, що суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади,органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Тлумачення вказаної статті свідчить про імперативність її норм, зокрема, встановлює обов`язок органу місцевого самоврядування або прокурора вносити вартість нерухомого майна на депозитний рахунок суду, що є передумовою для подальшого розгляду справи з метою забезпечення можливості дотримання і виконання вимог закону на момент ухвалення рішення у справі, незалежно від результату розгляду справи.

В статті 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативноправові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 4 статті 3 ЦПК України передбачено, що Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Своє розуміння зворотної дії закону в часі Конституційний Суд України виклав у Рішенні від 09.02.1999 року № 1-рп/99, зазначивши, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Крім того, Конституційний Суд України вважає, що за змістом частини першої статті 58 Конституції України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (рішення КСУ від 12.07.2019 року № 5-р(I)/2019).

Правовідносини щодо розгляду в суді поданого Решетилівською окружною прокуратурою позову справді виникли до набрання чинності положеннями Закону № 4292-ІХ від 12.03.2025 року, однак вони продовжують існувати і після його ухвалення, тому повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням.

При цьому, вимога про необхідність додавання до позову документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, не є встановленням нового обов`язку для учасника судового процесу, а є однією з процесуальних вимог до позовної заяви органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову.

Обов`язковість врахування положень Закону України від 12 березня 2025 року № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» також відображено у постановах ВС, зокрема у постановах від 30 квітня 2025 року у справі № 686/14711/21, 07 травня 2025 року у справі № 128/680/21, від 21 травня 2025 року у справі № 678/1280/21.

Враховуючи вищевикладені обставини справи в їх сукупності та взаємозв?язку колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

За розгляд справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у сумі 9084 грн., який відповідно до вищевказаних вимог підлягає стягненню з позивача на її користь.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2024 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області до ОСОБА_1 про витребування земельних ділянок відмовити.

Стягнути з Решетилівської окружної прокуратури на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 9084 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Г.Л. Карпушин