Справа № 348/565/25
Провадження № 22-ц/4808/986/25
Головуючий у 1 інстанції Солодовніков Р. С.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на рішення Надвірнянського районного суду від 09 травня 2025 року, ухвалене в складі судді Солодовнікова Р.С. в м. Надвірній, повний текст якого складено 09 травня 2025 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (торгова марка «Credit7») та ОСОБА_1 укладеного Договір №4476313 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. строком на 350 днів шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування.

Кредитний договір укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора та підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Зокрема, відповідач в особистому кабінеті в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора прийняла пропозицію укласти кредитний договір, який підписала 16.03.2024 о 13:12:40 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 12677, надісланим на номер телефону, що наданий нею. Кредитні кошти перераховані відповідачу 16.03.2024 на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк».

Відповідач не повернула своєчасно суму кредиту, сплатила відсотки за користування грошовими коштами в сумі 6000,00 грн., що відображено в розрахунку заборгованості, наданому первісним кредитором.

25.10.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу №25/10/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає/відступає ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Враховуючи наведене, до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором №4476313 від 16.03.2024 на загальну суму 50800 грн., з яких: 8000 грн. заборгованість тіла кредиту, 38800 грн. заборгованість за процентами, 4000 грн. штрафні санкції.

Рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».

Станом на дату укладання Договору факторингу від 25.10.2024 №25/10/2024 строк дії Договору №4476313 від 16.03.2024 не закінчився. Тому в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 26.10.2024 по 27.02.2025 (125 календарних днів) здійснено нарахування процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою у сумі 25000 грн.

Таким чином, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за Кредитним договором №4476313 від 16.03.2024 в розмірі 71800 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 8000 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 38800 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 125 календарних днів 25000 грн., а також стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 09 травня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за Кредитним договором №4476313 від 16.03.2024 в загальній сумі 30000 гривень, яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 8000 гривень, суми заборгованості за процентами 22000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» 1012,14 гривень сплаченого судового збору, 2089,14 гривень витрат на правову допомогу, а всього 3101,28 гривень.

Не погодившись із вказаним рішенням в частині щодо часткового задоволення позовних вимог за процентами за користування кредитом та судових витрат, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи в цій частині.

Зазначає, що первісним кредитором дійсно не було дотримано норм чинного законодавства та не перераховано денну процентну ставку відповідно до п. 17 розділу IV Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Однак, такі норми неправильно застосовані і місцевим судом, який вважав, що за весь період дії договору відсотки мають нараховуватися з відсоткової ставки 1,0%.

Відповідно до проведеного апелянтом перерахунку розмір відсотків з дати укладення кредитного договору 16.03.2024 по 21.04.2024 становить 7400,00 грн.; з 22.04.2024 по 19.08.2024 14400,00 грн.; з 20.08.2024 по 25.10.2024 5360,00 грн. Після передачі права вимоги за цим договором в межах строку його дії з 26.10.2024 по 27.02.2025 10000,00 грн.

Окрім того, помилковий висновок суду першої інстанції вплинув і на розподіл пропорційно до задоволених вимог судових витрат по сплаті судового збору та витрат за надання правничої допомоги в місцевому суді.

Вважає, що суд в повній мірі не рахував надані представником позивача докази понесення судових витрат на надання правничої допомоги і практику Верховного Суду, тому безпідставно зменшив розмір відшкодування таких витрат.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача 87448,00 грн., що складається із: суми заборгованості за основним боргом 8000,00 грн., суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором 27160,00 грн., суми заборгованості за процентами за період з 25.10.2024 по 27.02.2025 10000,00 грн. Також просить стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу і судового збору в суді першої інстанції, судового збору та 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу за подання апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є вимога про стягнення 71800 грн. заборгованості за кредитним договором. Тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, справа є малозначною в силу прямої вказівки закону.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом апеляційної скарги рішення суду першої інстанції оскаржується в частині щодо часткового задоволення позовних вимог за процентами за користування кредитом та судових витрат, тому апеляційним судом переглядається тільки в цій частині.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам в оскаржуваній частині в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16.03.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено Договір №4476313 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, підписаний електронним підписом позичальника, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати та надало відповідачу кредит в сумі 8000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 350 днів, що може бути змінений (продовжений), а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші обов`язки, передбачені Договором (а.с. 15-24).

Згідно п. 1.4 Договору стандартна процента ставка становить 2,50% за кожен день користування кредиту в межах строку кредиту. Тип процентної ставки фіксована.

Орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредитування 133839,05% річних (п. 1.5); орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 78000,00 грн. (п. 1.6).

Згідно із п.2.1 Договору кредит надано шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної карти) № НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 1.8 Договору мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.

Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 12677 16.03.2024 о 13:12:40 (а.с. 24 (зворот)).

Крім того, відповідачем підписано одноразовим ідентифікатором 12677 Додаток №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4476313 від 16.03.2024 Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки, в якій вказано: загальна вартість кредиту - 78000 гривень, з яких 8000 гривень сума кредиту, 70000 гривень проценти за користування кредитом; реальна річна процентна ставка 133839,05% річних (а.с. 25).

Також позивачем додано копію Паспорту споживчого кредиту до даного Договору із зазначенням основних умов кредитування та процентної ставки кредиту, підписаний електронним підписом позичальника (одноразовим ідентифікатором 55133). Вказано, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 17.03.2024. Зазначено, що стандартна процента ставка становить 912,50% річних (або 2,50% в день), тип процентної ставки фіксована, загальні витрати за кредитом за стандартною процентною ставкою 70000 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту 78000 грн., реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою 133839,05% (а.с. 26-28).

Відповідно до копії листа №86 від 01.11.2024 ТОВ «Пейтек Україна» на підставі укладеного з ТОВ «Лінеура Україна» Договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку №03012024-1 від 03.01.2024 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Лінеура Україна»: 16.03.2024 о 13:14:17 на суму 8000,00 грн., призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 (а.с. 29).

Як вбачається інформації АТ КБ «ПриватБанк», наданої на запит суду першої інстанції, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 , на яку 16.03.2024 здійснено переказ коштів в сумі 8000,00 грн. (а.с. 108).

Таким чином, місцевий суд прийшов до висновку, що позивачем доведено факт укладення 16.03.2024 Договору №4476313 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , а також факт перерахування відповідачу грошових коштів у розмірі 8000,00 грн. на її карту № НОМЕР_3 .

25.10.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено Договір факторингу №25/10/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає/відступає ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 43-50).

Згідно копії платіжної інструкції №3475 про оплату за Договором факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» перераховано ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти за вказаним договором факторингу (а.с. 49).

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №25/12/2024 від 25.10.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 50800 грн., з яких: 8000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 38800,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 4000 грн. - сума заборгованості за пенею (а.с. 51).

Рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (а.с. 78).

Згідно Розрахунку заборгованості за Договором №4476313 від 16.03.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, здійсненого ТОВ «Лінеура Україна», станом на 25.10.2024 заборгованість відповідача становила 50800 грн., з яких: 8000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 38800,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 4000 грн. - сума заборгованості за пенею. Позичальник здійснював одне погашення відсотків 06.08.2024 на суму 6000.00 грн. (а.с. 36-40).

Згідно Розрахунку заборгованості за Договором №4476313 від 16.03.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, здійсненого ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», за 125 календарних днів (з 26.10.2024 по 27.02.2025) заборгованість відповідача за відсотками становить 25000 грн. (а.с. 41-42).

Звертаючись до суду в цій справі, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за Кредитним договором №4476313 від 16.03.2024 в розмірі 71800 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 8000 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 38800 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 125 календарних днів 25000 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, який підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, і відсутні підстави для визнання такого договору неукладеним. Сторони визначили всі істотні умови договору, а тому між ними виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Також доведено зміну кредитодавця на підставі укладеного договору факторингу, отже до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» перейшло право вимоги за Договором №4476313 від 16.03.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 . Суд вважав, що заборгованість по тілу кредиту на суму 8000,00 грн. є доведеною, та такою, що підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача. Щодо заборгованості по відсотках суд зазначав, що позивач просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом, які відповідно до розрахунку заборгованості нараховані в межах строку дії кредитного договору, за період з 16.03.2024 по 27.02.2025. Разом з тим, умова укладеного між сторонами Кредитного договору, передбачена п. 1.4.1 щодо встановлення денної процентної ставки 2,5% від суми кредиту у порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною. З урахуванням викладеного, заборгованість за відсотками за укладеним між сторонами кредитним договором підлягає зменшенню, і таку слід стягнути, виходячи із норм Закону України «Про споживче кредитування» і розрахунку 1% денної процентної ставки в сумі 22000,00 грн. (8000х1/100х350-6000) з урахуванням сплачених відповідачем процентів в сумі 6000 грн. Відтак, суд вважав доведеним позов в частині стягнення заборгованості за Кредитним договором №4476313 від 16.03.2024 в загальній сумі 30000 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 8000 грн., простроченої заборгованості за сумою відсотків 22000 грн. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1012,14 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2089,14 грн. з урахуванням зменшення таких судом і пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Однак апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками в частині щодо часткового задоволення позовних вимог за процентами за користування кредитом та судових витрат, з огляду на наступне.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).

Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Позивачем доведено факт укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 16.03.2024 Договору №4476313 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у формі електронного документа з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. А вказаний договір факторингу підтверджує належний перехід прав вимоги до відповідача від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».

Звертаючись із позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором №4476313 від 16.03.2024 у розмірі 71800 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 8000 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 38800 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 125 календарних днів 25000 грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13 «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.».

У Кредитному договорі договором №4476313 від 16.03.2024 сторони, діючи відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, погодили, що кредит надається строком на 350 днів.

Як вбачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості, відсотки за користування кредитом нараховані за період з 16.03.2024 по 27.02.2025, тобто в межах строку дії договору.

Разом з тим, судом встановлено, що стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1% .

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Однак, судом першої інстанції не враховано, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Отже наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 2,5% від суми кредиту за кожен день, з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 1,5% від суми кредиту за кожен день, з 20 серпня 2024 року - 1% від суми кредиту за кожен день.

Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися із нормами Закону.

Кредитний договір №4476313 від 16.03.2024 укладений строком 350 днів. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Тобто такий кредитний договір укладений і діяв після набрання чинності цим Законом.

А висновки суду першої інстанції про те, що процента ставка за цим договором повинна з 16.03.2024 по 27.02.2025 розраховуватися у розмірі 1%, не відповідають вищевказаним нормам права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що до даних правовідносин застосовується зазначений вище Закон з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, умов Договору з 16.03.2024 по 21.04.2024 застосовується процентна ставка за користування кредитом, яка визначена умовами кредитного договору 2,5%, що не суперечить Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»: 37 днів * 8000 грн. * 2,5% = 7400,00 грн.

В подальшому, з 22.04.2024 по 19.08.2024 120 днів * 8000 грн. * 1,5% = 14400,00 грн.

З 20.08.2024 по 27.02.2025 192 дні * 8000 грн. * 1,0% = 15360,00 грн.

Отже, загальний розмір відсотків за користування кредитом в межах вказаного строку кредитування з 16.03.2024 по 27.02.2025 становить 37160,00 грн.

Апелянтом було перераховано відсотки відповідно до умов Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Однак, не враховано також, що 06.08.2024 позичальником ОСОБА_1 було сплачено 6000,00 грн. відсотків, що відображено в розрахунку заборгованості за Договором №4476313 від 16.03.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, здійсненого ТОВ «Лінеура Україна», і не заперечувалося позивачем.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором №4476313 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 16.03.2024 в сумі 39160 грн. 00 коп., з яких 8000,00 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 31160,00 грн. заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом (37160,00 грн. 6000,00 грн.).

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення в цій частині.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК України).

Тому, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1321,19 грн. судового збору, сплаченого за подання позову до суду першої інстанції, та 1981,78 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі №15/8/203/20.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

У позовній заяві представник позивача адвокат Столітній М.М. просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату правничої допомоги в суді першої інстанції в розмірі 10000,00 грн. На підтвердження понесення таких витрат надав суду: копію Договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024; копію ордеру адвоката від 27.02.2025; копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Столітнього М.М.; копію Заявки №7008 на виконання доручення від 28.01.2025; копію Акту №7008 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) на виконання доручення від 27.02.2025.

З урахуванням часткового задоволення вимог позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 5454,04 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Щодо зазначеного апелянтом в апеляційній скарзі про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 4000,00 грн., то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, на підтвердження понесення таких витрат представник позивача адвокат Городніщева Є.О. надала суду: копію ордеру адвоката від 30.04.2025; копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Городніщевої Є.О.; копію Договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024; копію рахунку на оплату №99-10/12-2024 від 27.05.2025 на суму 4000,00 грн.; копію Акту №99 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 30.05.2025; копію платіжної інструкції в національній валюті №7022 від 30.05.2025 на суму 4000,00 грн.

З урахуванням часткового задоволення вимог позову та апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 2181,62 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції на підставі ч. 1 п.п. 1, 3, 4 ст. 376 ЦПК України слід змінити, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором №4476313 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 16.03.2024 в сумі 39160 (тридцять дев`ять тисяч сто шістдесят) грн. 00 коп., з яких 8000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 31160,00 грн. заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом; а також стягнути 1321 (одну тисячу триста двадцять одну) грн. 19 коп. судового збору, сплаченого за подання позову до суду першої інстанції та 5454 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят чотири) грн. 04 коп. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Стягнути з відповідача на користь позивача 1981 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят одну) грн. 78 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, та 2181 (дві тисячі сто вісімдесят одну) грн. 62 коп. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Згідно вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Оскільки ціна позову в цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, то судове рішення у ній в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду від 09 травня 2025 року змінити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (юридична адреса: м. Київ вул. Загородня, 15, офіс 118/2, ) заборгованість за Договором №4476313 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 16.03.2024 в сумі 39160 (тридцять дев`ять тисяч сто шістдесят) грн. 00 коп., з яких 8000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 31160,00 грн. заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом; а також стягнути 1321 (одну тисячу триста двадцять одну) грн. 19 коп. судового збору, сплаченого за подання позову до суду першої інстанції, та 5454 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят чотири) грн. 04 коп. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (юридична адреса: м. Київ вул. Загородня, 15, офіс 118/2, ) 1981 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят одну) грн. 78 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, та 2181 (дві тисячі сто вісімдесят одну) грн. 62 коп. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 30 липня 2025 року.