УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кириченка В.І.

за участю секретаря Марчук Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кагарлик заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід судді Кагарлицького районного суду Київської області Шевченко І.І. у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в заяві просить суд відвести суддю Шевченко Ірину Іванівну від розгляду справи №753/14188/24 та здійснити повторний розподіл справи між суддями, обґрунтовуючи заяву наступним.

У провадженні Кагарлицького районного суду Київської області розглядається цивільна справа №753/14188/24 про стягнення аліментів. Сторона позивача станом на 29.07.2025 року обмежується у праві на ознайомлення із матеріалами справи, що є безумовним обмеженням базових прав сторони у спорі та порушує принцип змагальності сторін та право на справедливий розгляд справи.

15.07.2025 року стороною позивача було здійснено телефонний дзвінок до секретаря/ помічника суду із проханням завантажити докази, наявні у матеріалах справи, а саме квитанцію про сплату судового збору ОСОБА_3 та повідомлення про вручення копії рішення та судової повістки 11 жовтня 2024 року.

Станом на 29.07.2025 року зазначене прохання було проігноровано.

Крім цього, 15.07.2025 року було подано клопотання стороною позивача на надання доступу до зазначених доказів, які наявні у матеріалах справи, проте зазначене клопотання було безпідставно залишено без задоволення ухвалою від 29.07.2025 року доступ до якої у сторони позивача немає.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК підставою для відводу судді є, зокрема, інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно ч. 1 ст. 6 ЦПК встановлено, що суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

Відповідно до ст. 12 ЦПК Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 43 ЦПК сторони мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень.

Станом на 29.07.2025 року сторону позивача протиправно обмежують у своєму базовому праві ознайомлюватись із матеріалами справи, що безумовно ставить сторону позивача у невигідну позицію у справі, у той час, коли клопотання та заяви сторони відповідача суд безумовно задовольняє.

Порушення принципу змагальності сторін полягає у тому, що стороні позивача не надають можливості висловити свою думку, позицію, які неможливо зробити без отримання всіх матеріалів справи.

Зазначені безпідставні дії з боку суду викликають сумніви щодо об`єктивності суду під час розгляду справи через прямі обмеження сторони позивача у доступі до матеріалів справи та отримання з них копії.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992).

Одночасно слід вказати, що відвід судді базується не на непогоджені із процесуальним рішенням, а саме з безпідставним обмеженням доступу до матеріалів справи, що виключає можливість підготувати належну правову позицію щодо суті спору та є упередженим ставленням до сторони позивача.

Додатково підкреслюють, що станом на 29.07.2025 року сторона позивача не ознайомлювалась із матеріалами справи жодного разу.

Частинами першою - четвертою статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Згідно з частинами сьомою - дев`ятою статті 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Вивчивши подану заяву та дослідивши матеріали справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку.

За змістом ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Підстави для відводу судді передбачені ст. 36 ЦПК України, за змістом якої суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Статтею 1 Кодексу суддівської етики установлено, що суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Відповідно до статті 3 цього Кодексу суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною.

Згідно зі статтею 8 Кодексу суддівської етики суддя повинен здійснювати судочинство в межах та порядку, визначених процесуальним законом, і виявляти при цьому тактовність, ввічливість, витримку й повагу до учасників судового процесу та інших осіб.

Відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН 27.07.2006 №2006/23, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою. Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Згідно з пунктом 50 Висновку № 3 (2002) КРЄС кожний окремий суддя повинен робити все можливе для підтримання судової незалежності на інституційному та особистому рівнях; судді повинні поводитися гідно при виконанні посадових обов`язків та в особистому житті; вони повинні виконувати свої обов`язки, не допускаючи проявів фаворитизму або дійсної чи видимої упередженості; судді повинні приймати свої рішення з урахуванням усіх моментів, важливих для застосування відповідних юридичних норм, та без урахування усіх питань, що не стосуються суті справи; вони повинні забезпечувати високий ступінь професійної компетентності.

Як вбачається зі змісту заяви про відвід, доводи представника позивача Візьонок Ю.М. ОСОБА_2 зводяться до того, що йому не дали доступ до матеріалів справи.

Однак вказане не відповідає в дійсності.

Всі документи, які надходили від учасників, крім тих, які були відправленні через електронний суд, відскановані та прикріпленні до номеру та дати їх надсилання до суду.

Квитанція про сплату судового збору та повідомлення про вручення поштового відправлення не сканувалися та відсутні в електронній справі, так як відповідно до функціональних можливостей програмного забезпечення не мають реєстраційної карти вхідного документу, що унеможливлює їх внесення до матеріалів справи в електронному вигляді.

В заяві про відвід також зазначено, що станом на 29.07.2025 року позивач не ознайомлювався із матеріалами справи жодного разу. Але ця обставина не є доведеною, так як матеріали справи містять клопотання представника позивача адвоката Шинжирбаєва М.Т. від 15.07.2025 року про витребування доказів і виклик свідків у зв`язку із задоволенням заяви про перегляд заочного рішення яке судом частково задоволено.

Також при вирішенні заяви про відвід судом враховано, що заочним рішенням було задоволено позов, тобто рішення на користь позивача. Що ухвалою суду від 29.07.2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів залишено без руху і надано строк відповідачу для усунення недоліків позовної заяви та підготовче с/з відкладено до 09.09.2025 року до 14 год. 00 хв.

Вирішуючи такі доводи, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійснені правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення, крім випадків, встановлених законом (ст. ст. 126, 129 Конституції України).

Згідно із зазначеними положеннями Конституції України рішення судді і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя (пов`язані з підготовкою, розглядом справ в судових інстанціях, перевіркою справ в апеляційному і касаційному порядку, звернення рішення до виконання, тощо) можуть оскаржуватися в чинному в даний час порядку.

Як зазначив Конституційний суд України в своєму рішенні №6-рп/2001 від 23.05.2001, судоустрій і судочинство визначаються виключно законом України. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідно процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення розгляду справи у першій інстанції та прийняття по них судових рішень належить до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» зазначено, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони нескасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

На переконання суду, відвід є невмотивованим, а клопотання не містить обґрунтованого посилання на обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Підстави для відводу (самовідводу) судді наведені у статті 36 ЦПК України.

За змістом ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно із ч. 2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про відвід судді Кагарлицького районного суду Київської області Шевченко І.І. на підставі п.п. 1-4 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33-38, 40, 258-261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід судді Кагарлицького районного суду Київської області Шевченко І.І. у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 01.08.2025 р.

Суддя: В.І. Кириченко