Справа № 462/6192/24 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/811/248/25 Доповідач в 2 інстанції:Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

без участі сторін,розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справуза апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 грудня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що 03 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі, шляхом підписання відповідачем електронним підписом, вчиненим за допомогою одноразового ідентифікатора, було укладено договір про споживчий кредит № 4252756. Згідно умов укладеного договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалось надати позичальникові кредит з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника на суму 5 000 грн, а позичальник зобов`язалась повернути кредит, сплатити комісію з надання кредиту та проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, строк повернення кредиту 18 листопада 2021 року.

На виконання умов договору позикодавцем було перераховано на картковий рахунок позичальника грошові кошти у сумі 5 000 грн.

26 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ « Вердикт Капітал» було укладено Договір № 26-01/2022-83, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором № 4252756 від 03 листопада 2024 року, боржником у якому є ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» 10 січня 2023 року, відповідно до Договору № 10-01/2023, відступило ТОВ «Коллект центр» право вимоги до позичальників, серед яких і відповідачка.

Таким чином, враховуючи, що позикодавець свої зобов`язання за умовами Договору про споживчий кредит № 4252756 від 03 листопада 2021 року виконав повністю та надав відповідачці у користування грошові кошти, натомість відповідачка взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту не виконала, грошові кошти у визначені Договором строки не повернула, оскільки право вимоги як нового кредитора до відповідачки як позичальника перейшло до ТОВ «Коллект центр», просить позов задовольнити та стягнути з відповідачки заборгованість, яка становить 30 950,00 грн.

Просило стягнути з відповідачки на їх користь заборгованість за кредитним договором

№ 4252756 від 03 листопада 2021 року у розмірі 30 950,00 грн, з яких 5 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 24 500,00 грн заборгованість за відсотками; 1 450,00 грн заборгованість за комісіями та стягнути сплачений судовий збір і витрати на правову допомогу

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 грудня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за Договором про надання фінансових послуг № 4252756 від 03 листопада у розмірі 30 950 (тридцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень судового збору.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» у розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень витрат понесених на правову допомогу.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі і докази перерахування кредитних коштів за кредитним договором відповідно до вимог ст.ст. 526, 1054, 1088 ЦК України.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що відповідачка жодним чином не заперечила належності їй вказаного банківського рахунку на який перераховувались кошти, оскільки саме позивач повинен був обґрунтувати свої позовні вимоги, тим що відповідачем, ОСОБА_1 було отримано кредитні кошти у такому розмірі.

Вважає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не можна покласти в основу рішення у справі, оскільки з такого не можливо встановити формування заборгованості та її складові, суми погашеної позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду.

Зазначає, що сума у розмірі 24 500 гривень за користування кредитними коштами нарахована поза межами користування кредитом, тому с безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Не погоджується з розміром витрат, які суд стягнув з відповідачки за надання правової допомоги, вважає таку завищенною, неспівмірною із складністю справи.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

31 березня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає таку безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Наголошує на тому, що з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачкою листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цих договорів сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

Вважає, що твердження відповідачки про те, що вона не отримувала кредитних коштів, тощо не заслуговують на увагу, оскільки вбачається, що відповідачка, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит.

Наголошує на тому, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована.

Зазначає, що розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим.

Просить залишити рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 грудня 2024

року по справі № 462/6192/24 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 11 липня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 03 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 , в електронному вигляді, шляхом підписання із використанням електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора надісланого смс повідомленням за номером мобільного телефону, було укладено Договір про споживчий кредит № 4252756.

Договір про споживчий кредит № 4252756 було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано відповідачкою ОСОБА_1 накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання нею одноразового ідентифікатора, які були надіслані на вказаний нею мобільний номер телефону.

Пунктом 3.3.1.позичальник зобов`язалась надавати Товариству достовірну інформацію, необхідну для укладення та виконання умов Договору.

Відтак, процедура укладення кредитного договору відбувалась шляхом вчинення саме відповідачкою дій на заповнення відповідної заяви на сайті та зазначення особистої інформації відповідачки, як то реквізити банківської картки, паспортні дані, РНОКПП, адресу проживання, які повністю співпадають із даними, зазначеними нею у відзиві на позовну заяву, відтак підстави для сумніву в укладенні належним чином, у передбаченому законом порядку, в електронному вигляді кредитного договору мід ТОВ «Мілоан» та відповідачкою ОСОБА_1 у суду немає підстав.

Згідно п. 1.1. Договору Товариство зобов`язується надати позичальникові фінансовий кредит (грошові кошти) у сумі 5 000 грн, а позичальник зобовязується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитоом у строк до 18 листопада 2021 року та виконати інші зобовязання у повному обсязі на умовах та в строки, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно п. 1.5. Договору орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом становить 8 700,00 грн, що розраховано з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти у день укладення цього Договору, строк кредитування залишиться незмінним, та позичальник виконає свої обовязки на умовах та в строки, визначені Договором.

Пунктами 1.5.1. та 1.5.2. сторонами погоджено, що комісія за надання кредиту становить 1450 грн, яка нараховується за ставкою 29.00 відсотків від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом 2 250грн, які нараховуються за ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредиту, тип процентної ставки за цим Договором фіксована.

Окрім цього, позичальником також разом із кредитним договором підписано Графік платежів за Договором про споживчий кредит № 4252756 від 03 листопада 2021 року та паспорт споживчого кредиту № № 4252756, які є Додатками до Договору про споживчий кредит № 4252756 від 03 листопада 2021 року та також містять повну інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки, орієнтовної загальної вартості кредиту, порядку його повернення.

У матеріалах справи міститься платіжне доручення № 60236373 від 03 листопада 2021 року, згідно якого платник: ТОВ «Мілоан» здійснив перерахування на суму 5 000 грн на картковий банківський рахунок типу VISA ОСОБА_1 за номером повідомленим нею при укладенні кредитного договору, що, на переконання суду, свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання про витребування доказів шляхом витребування у АТ «ПриватБанк» інформації, яка містить банківську таємницю стосовно відповідачки та, відповідно відноситься до інформації, охоронюваної законом.

Згідно Договору факторингу № 26-01/2022-83 від 26 січня 2022 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», клієнт первісний кредитор зобов`язався відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов`язався, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками.

Так, відповідно до умов цього Договору, фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається; набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників.

Договір факторингу набув чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками.

Згідно пункту 6.1.4. Договору право вимоги переходить до Фактора після здійснення повної оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі Реєстру боржників, який і є підтвердженням передачі Фактору права грошової вимоги до Боржників, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого Права вимоги.

Відповідно до акта приймання-передавання Реєстру боржників за Договором Факторингу № 26-01/2022-83 від 26 січня 2022 року, на виконання умов Договору Факторингу, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, та відповідно до цього Реєстру боржників клієнт передав, а фактор прийняв право вимоги заборгованості по боржниках.

Як вбачається із Додатку № 3 до Договору факторингу № 26-01/2022-83 від 26 січня 2022 року Реєстру боржників до Договору факторингу № 26-01/2022-83 від 26 січня 2022 року, серед боржників, право вимоги виконання грошових зобов`язань до яких перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» також є і боржник ОСОБА_1 .

10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до п. 2.1. якого у порядку та на умовах, визначених цим Договором первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики.

У відповідності до 5.2. Договору права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру боржників у друкованому (підписаному) вигляді.

З моменту відступлення (передачі) первісним кредитом новому кредитору прав вимоги, новий кредитор є таким, що замінив первісного кредитора у правовідносинах з боржниками, що існують на дату відступлення (передачі) прав вимоги та мають відношення до прав вимоги.

До нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема новий кредитор має право здійснювати нарахування та/чи стягнення процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання (відповідно до ст. 625 ЦК України) за договорами позики (кредитними договорами) (в тому числі за періоди, що передували відступленню права вимоги, якщо такі не були здійснені первісним кредитором) за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів позики (кредитних договорів).

Актом прийому-передачі Реєстру боржників за Договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10 січня 2023 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», на виконання умов Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10 січня 2023 року, первісний кредитор передав передав, а новий кредитор прийняв Реєстр боржників, після чого, з урахуванням умов Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) від 10 січня 2023 року від первісного кредитора до нового кредитора переходять права вимоги заборгованості до боржників і новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

Згідно Додатку № 3 до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10 січня 2023 року Реєстру боржників до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продажу) права вимоги від 10 січня 2023 року у списку боржників, право вимоги виконання грошових зобов`язань до яких перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» наявний також боржник ОСОБА_1 .

Із розрахунків заборгованості за Договором про споживчий кредит № 4252756 від 03 листопада 2021 встановлено, що боржник ОСОБА_1 належним чином взятий на себе обов`язок із повернення кредитних коштів не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 30 950,00 грн, з яких заборгованість за кредитом становить 5 000 грн, заборгованість за відсотками 17 250,00 грн, заборгованість по комісії за надання кредиту 1 450,00 грн.

Пунктом 4.1. кредитного договору передбачено, що сторони домовилися, що у випадку, прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами Договору, кредитодавець з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у звязку із продовженням строку кредитування (пролонгацією) має право нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6. Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України.

При цьому, розрахунок заборгованості ОСОБА_1 проведено станом на дату відступлення права вимоги, та надалі, як вбачається із розрахунків, представлених ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», новими кредиторами відсотки не нараховувались.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач, як новий кредитор, який від первісного кредитора, що повністю виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором укладеним із ОСОБА_1 , набув право вимоги погашення заборгованості за договором про споживчий кредит № 4252756 від 03 листопада 2021 року, має право вимагати від відповідачки належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що розрахунок заборгованості ОСОБА_1 проведено станом на дату відступлення права вимоги, та надалі, як вбачається із розрахунків, представлених ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», новими кредиторами відсотки не нараховувались.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 30 950,00 грн.

Проте, з таким висновком колегія суддів частково не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

На підтвердження позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» надало суду копію договору про споживчий кредит № 4252756 від 03 листопада 2021 року, копію графіку платежів за договором № 4252756 від 03 листопада 2021 року, паспорт споживчого кредиту № 4252756 від 03 листопада 2021 року, а також довідку про ідентифікацію. У договорі зазначено, що він укладений в електронній формі та підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Із зазначеного позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що ОСОБА_1 здійснено усі необхідні дії, спрямовані на укладення кредитного договору № 4252756 від 03 листопада 2021 року.

Згідно наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що 03 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 4252756. Договір підписано Василюк Т.В. одноразовим ідентифікатором L40186, час:03 листопада 2021 року 09:46.

Згідно довідки про ідентифікацію, виданою ТОВ «Мілоан», клієнт ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з якою укладено договір № 4252756 від 03 листопада 2021 року ідентифікована Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): Одноразовий ідентифікатор - L40186; Дата відправки ідентифікатора позичальнику 03 листопада 2021 року; Номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор - 80 (а.с.12).

Підписанням договору про споживчий кредит № 4252756 від 03 листопада 2021 року за допомогою одноразового ідентифікатора, відповідачка підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4252756 від 03 листопада 2021 року.

В апеляційній скарзі відповідачка не заперечує проти укладеного оспорюваного правочину та не спростовує факту укладення між нею та первісним кредитором згаданого договору.

Натомість, в апеляційній скарзі вонанаголошує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що кредитні кошти були перераховані кредитодавцем на її картку.

Колегія суддів звертає увагу, що на підтвердження своїх зобов`язань позивачем надано платіжне доручення 60236373 від 03 листопада 2021 року, згідно з яким ТОВ «МІЛОАН» перерахувало ОСОБА_1 5 000 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_2 .

При цьому, колегія суддів наголошує, що ТОВ «Мілоан», яке надавало кошти, не є банківською установою.

Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб, шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту.

Для платіжних операцій по картах Товариством використовуються відповідні сертифіковані платіжними системам Visa та MasterCard сервіси, як Liqpay Приватбанку. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. До бази даних Товариства від платіжного сервісу потрапляє лише частка номеру карти та токен, згенерований платіжним сервісом.

У платіжному доручення відображається частина цифр платіжної картки, так як номер картки становить таємницю фінансової послуги (відповідно до ч.1-2 ст. 10 ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії»).

Платіжне доручення 60236373 від 03 листопада 2021 рокумістить усі необхідні для перерахування коштів реквізити сторін, дату здійснення операції, платіжну систему, чітке призначення платежу.

В той же час, Товариство є небанківська (фінансова) установа, відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно ЗУ «Про банки та банківську діяльність» в т. ч. Інструкції затвердженої Постановою НБУ від 27.12.2007 року за №481.

Колегія суддів звертає увагу, що інших доказів, які підтверджуть факт перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (первинний кредитор) кредитних коштів за Кредитним договором № 4252756 від 03 листопада 2021 року до ОСОБА_1 не може бути подано, оскільки банк отримувача не має правових підстав на розкриття ТОВ «Коллект Центр» як вторинному кредитору банківської таємниці стосовно рахунків первинного кредитора. Позивач позбавлений можливості самостійно звернутися в банк отримувача для отримання документа про перерахування ТОВ «Мілоан» коштів за Кредитним договором № 4252756 від 03 листопада 2021 року на рахунок ОСОБА_1 .

Враховуючи умови надання кредитних коштів, колегія суддів зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, і вона мала можливість представити суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від первинного кредитора на виконання укладеного договору.

Таким чином, встановлено, що платіжне доручення 60236373 від 03 листопада 2021 рокумістить усі необхідні для перерахування коштів реквізити сторін, дату здійснення операції, платіжну систему, чітке призначення платежу, а отже, документ, наданий позивачем до позовної заяви є достовірним, достатнім, належним та допустимим доказом перерахування кредитних коштів первинним кредитором та отримання цих коштів ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

26 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 26-01/2022-83, відповідно до якого, клієнт первісний кредитор зобов`язався відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов`язався, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками.

Відповідно до акта приймання-передавання Реєстру боржників за Договором Факторингу № 26-01/2022-83 від 26 січня 2022 року, на виконання умов Договору Факторингу, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, та відповідно до цього Реєстру боржників клієнт передав, а фактор прийняв право вимоги заборгованості по боржниках.

Як вбачається із Додатку № 3 до Договору факторингу № 26-01/2022-83 від 26 січня 2022 року Реєстру боржників до Договору факторингу № 26-01/2022-83 від 26 січня 2022 року, серед боржників, право вимоги виконання грошових зобов`язань до яких перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» також є і боржник ОСОБА_1 .

10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до п. 2.1. якого у порядку та на умовах, визначених цим Договром первісний кредитор відсутпає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики.

Актом прийому-передачі Реєстру боржників за Договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10 січня 2023 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», на виконання умов Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10 січня 2023 року, первісний кредитор передав передав, а новий кредитор прийняв Реєстр боржників, після чого, з урахуванням умов Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) від 10 січня 2023 року від первісного кредитора до нового кредитора переходять права вимоги заборгованості до боржників і новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

Згідно Додатку № 3 до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10 січня 2023 року Реєстру боржників до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продажу) права вимоги від 10 січня 2023 року у списку боржників, право вимоги виконання грошових зобов`язань до яких перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» наявний також боржник ОСОБА_1 .

Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» є правонаступником позикодавця ТОВ «Мілоан» за кредитним договором № 4252756 від 03 листопада 2021 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір заборгованості, яка виникла в ОСОБА_1 внаслідок неналежного виконання договору про споживчий кредит № 4252756 від 03 листопада 2021 року, становить 30 950,00 грн.

Однак, з таким висновком колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення (а.с. 13), станом на 26 січня 2022 року у відповідачки утворилася заборгованість, яка складається з: 5 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 17 250 грн заборгованість за відсотками; 1450 грн заборгованість за комісією.

Натомість, з розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 4252756 від 03 листопада 2021 року (а.с. 14), вбачається, що станом на 10 січня 2023 року у відповідачки утворилася заборгованість, яка складається з: 5 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 17 250 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення; 1450 грн заборгованість за комісією та нараховані відсотки в розмірі 7250 грн. Загалом розмір заборгованості становить 30 950 грн.

Як вбачається з умов пунктів 1.3, 1.4. договору, кредит надається строком на 15 днів з 03 листопада 2021 року, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 18 листопада 2021 року.

Відповідно до положень п.2.3. кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування може бути продовжений (пролонгований) на пільгових чи на стандартних умовах.

Продовження строку кредитування на пільгових умовах відбувається строком на, три, сім і п`ятнадцять днів за умови сплати позичальником комісії і частини заборгованості за кредитом (тілом).

Продовження строку кредитування на стандартних умовах відбувається у разі, якщо після завершення строку кредитування позичальник продовжує користуватися кредитними коштами. Такий строк користування кредитом сторони визначили тривалістю шістдесят днів.

Отже, у пункті 2.3. сторонами погоджено максимальний строк користування кредитом 60 днів, тобто нарахування процентів за цей період є платою позичальника за правомірне користування кредитними коштами.

Як убачається із відомості про щоденні нарахування та погашення кредиту (а.с.13), відповідачка жодних дій для продовження строку кредитування на пільгових умовах не вчиняла (у справі відсутні докази на підтвердження таких обставин), то подальше продовження строку мало відбуватися на стандартних умовах, тобто кінцевий строк кредитування (60 днів) сплив 17 січня 2022 року.

Оскільки до 18 листопада 2021 року ОСОБА_1 не повернула кредит і продовжила користування кредитними коштами, то відповідно до пункту 2.3.1.2 кредитного договору з 19 листопада 2021 року строк кредитування був продовжений (пролонгований) на стандартних (базових) умовах.

При цьому ОСОБА_1 стали нараховуватися проценти за стандартною (базовою) процентною ставкою у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом 250 грн на день. Указаний строк кредитування закінчився 17 січня 2022 року після спливу 60 календарних днів.

Проте, як видно із розрахунку заборгованості (а.с. 14), кредитором здійснено нарахування заборгованості по відсоткам в розмірі 7 250 грн. відповідачці поза межами строку кредитування, після 17 січня 2022 року, а саме за період з 26 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року, що є незаконним, адже право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи наведене, доведеними є розмір відсотків, яке ТОВ «Мілоан» нарахувало ОСОБА_1 за користування кредитними коштами у розмірі 17 250 грн. Саме таку суму процентів слід стягнути з ОСОБА_1 на користь нового кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр».

Відповідачка не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед позивачем, не довела відсутність заборгованості.

Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 000 грн. та відсотками в розмірі 17 250 грн. є обґрунтованими.

Також судом встановлено, що згідно кредитного договору № 4252756 від 03 листопада 2021 року, п.1.5.1. передбачено обов`язок позичальника сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 1450 грн. за надання кредиту.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Відповідно до ч. 5 ст 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.

Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.

Аналіз умов кредитного договору № 4252756 від 03 листопада 2021 року, свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 1450 грн., встановлена в п. 1.5.1, договору, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що сплата позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 1450 грн. суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів»та не підлягає стягненню з відповідачки.

Відтак, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню в частині стягнення процентів за користування кредитом та комісії, з ухваленням нового рішення в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 9 000 грн колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивач просив стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в матеріалах справи містяться: копія договору № 07-06/2024 про надання правової допомоги, укладеного між ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявка на надання юридичної допомоги № 382 від 01 липня 2024 року та витягу з акту № 1 про надання юридичної допомоги по супроводу примусового стягнення заборгованості із ОСОБА_1 , згідно з яким вартість надання усної консультації становить 3 000,00 грн за 2 год.; складання позову 6 000,00 грн., тобто вартість витрат на професійну допомоги позивачем оцінена на суму 9 000 грн.

На підтвердження оплати юридичних послуг позивачем надано платіжну інструкцію № від 12 липня 2024 року, згідно якої ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перерахувало АО «Лігал Ассістанс» 200 000,00 грн. за призначенням платежу: надання правової допомоги згідно договору № 07-06/2024 від 07 червня 2024 року про надання правової допомоги.

Заперечуючи проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник Василюк Т.В. покликається на те, що сума коштів в розмірі 9 000 грн. за надання правової допомоги є завищеною, неспівмірною із складністю справи.

Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року (справа №686/5757/23) виснувала, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналізуючи матеріали справи, подані представником позивача, докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу у даній справі, та з урахуванням заперечень з боку представника відповідачки, колегія суддів вважає, що визначений адвокатом розмір оплати є дещо завищеним, враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості у розмірі 30 950 грн., тобто справа відноситься до малозначних, сума заявлених витрат на правову допомогу в розмірі 9 000 грн. є непропорційною щодо ціни позову.

Виходячи із викладеного вище, колегія суддів вважає, що визначений судом за правилами пропорційності розмір витрат на правничу допомогу не враховує критерії реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, такі витрати є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та часом, витраченим на надання таких послуг, і приходить до висновку про зменшення їх розміру з 9 000 грн. до 3 000 грн.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи розмір задоволених позовних вимог (72 %), з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2180 грн 16 коп.(3028 грн сплачений судовий збір за подання позовної заяви х 72%).

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 1271 грн. 27 коп. судових витрат (4542 грн сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги х 28%).

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 19 грудня 2024 року змінити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за Договором про надання фінансових послуг № 4252756 від 03 листопада 2021 року у розмірі 22 250 грн., з яких 5 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 17 250 грн заборгованість за відсотками.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» витрати понесені на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. та судовий збір в суді першої інстанції в розмірі 2180,16 грн.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» на користь ОСОБА_1 судовий збір в суді апеляційної інстанції у розмірі 1271,27 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 липня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.