Дата документу 30.07.2025 Справа № 337/4704/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/4704/24
Провадження №22-ц/807/1257/25
Головуючий в 1-й інстанції - Котляр А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Полякова О.З., Трофимової Д.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2025 року, ухвалене у м. Запоріжжя у справі за позовом Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на обліку в Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району перебувала особова справа ОСОБА_1 , отримувача державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 22.07.2019 ОСОБА_1 звернулась до Управління із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг для призначення допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років та надбавки на догляд за дитиною-інвалідом віком від 6 до 18 років. Разом із заявою відповідачем надано медичний висновком №2188 від 26.09.2018 на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що дає право на одержання державної соціальної допомоги, дійсний до 12.01.2022. 02.08.2019 на підставі поданих документів Управління прийнято рішення про призначення відповідачу соціальної допомоги інвалідам та надбавки на догляд з 01.08.2019 по 11.01.2022 в загальному розмірі 2 153, 80 грн. на місяць. 24.02.2022 на період ведення воєнного стану в Україні виплату допомоги відповідачу було автоматичного продовжено з 24.02.2022 по 30.09.2022 в сумі 2 662,80 грн. на місяць. У серпні 2022 року Управління отримало рекомендації верифікації Міністерства фінансів України щодо ОСОБА_1 . Додатковою перевіркою встановлено, що 18.01.2022 син відповідачки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійно звернувся до Управління із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг для призначення допомоги особі з інвалідність ІІ групи з дитинства згідно виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 13.01.2022 № 629541 про встановлення другої групи інвалідності з дитинства. Рішенням Управління від 28.01.2022 ОСОБА_2 призначена і виплачується допомоги особам з інвалідністю з дитинства ІІ групи строком з 12.01.2022 по 31.01.2025. В результаті отримання подвійних виплат одночасно матір`ю і сином у період з 24.02.2022 по 30.09.2022 утворилась переплата відповідачу державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю. Згідно з протоколом від 30.09.2022 про індивідуальний перерахунок, сума переплати надмірно отриманої допомоги за період з 24.02.2022 по 30.09.2022, склала 19 115,10 грн. 21.02.2023 за вих.№04-05/1163, вих.№02-05/1168 відповідачу було скеровано повідомлення з пропозицією добровільно повернути надміру виплачені кошти. Однак в добровільному порядку відповідач кошти не повернула. Посилаючись на зазначені обставини позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача надміру виплачену державну соціальну допомогу особам з інвалідність з дитинства та дітям з інвалідність за період з 24.02.2022 по 30.09.2022 в розмірі 19 115,10 грн. та стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 3 028,00 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2025 року у задоволені позову Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради - Швець Юрій Васильович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем доведено відсутність підстав для отримання відповідачем державної соціальної допомоги по догляду за особою з інвалідністю. Відповідачка знала про обставини, що можуть вплинути на отримання соціальної допомоги та не повідомила Управління про них, внаслідок чого неправомірно отримала надміру виплачену допомогу, що є зловживанням з її боку.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22.07.2019 ОСОБА_1 звернулась до Управління із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг для призначення допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років та надбавки на догляд за дитиною-інвалідом віком від 6 до 18 років. Разом із заявою Відповідачем надано медичний висновок №2188 від 26.09.2018 на дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що дає право на одержання державної соціальної допомоги, дійсний до 12.01.2022.

02.08.2019 на підставі поданих документів Управлінням прийнято рішення про призначення Відповідачу соціальної допомоги інвалідам та надбавки на догляд з 01.08.2019 по 11.01.2022 в загальному розмірі 2 153,80 грн. на місяць. Згідно з розпорядження від 21.11.2021 про перерахунок допомоги в межах терміну призначення з 01.12.2021 розмір допомоги збільшено до 2662,80 грн. на місяць. Розпорядженнями від 17.03.2022, 20.04.2022, 20.05.2022, 23.06.2022 ОСОБА_1 було продовжено строк виплати соціальної допомоги з 24.02.2022 по 30.09.2022 в сумі 2662,80 грн. на місяць.

18.01.2022 син відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійно звернувся до Управління із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг для призначення допомоги особі з інвалідністю II групи з дитинства згідно виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 13.01.2022 №629541 про встановлення другої групи інвалідності з дитинства.

Рішенням Управління від 28.01.2022 ОСОБА_2 призначена і виплачується допомога особам з інвалідністю з дитинства II групи строком з 12.01.2022 по 31.01.2025 року.

Рішенням Управління від 28.01.2022 ОСОБА_1 призначена і виплачується допомога по догляду за інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу строком з 12.01.2022 по 31.01.2025 року.

Згідно з протоколом від 30.09.2022 про індивідуальний перерахунок сума переплати надмірно отриманої допомоги за період з 24.02.2022 по 30.09.2022 згідно розрахунку склала 19 115,10 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено недобросовісність відповідача у отриманні надміру виплачених коштів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року, "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня 2002 року, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" від 08 квітня 2008 року, "Москаль проти Польщі" від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії" від 20 травня 2010 року і "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня 2002 року та "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Згідно статті 3 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які не працюють, не навчаються (крім заочної форми навчання), не проходять службу, не займають виборну посаду і фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю.

Згідно абзацу 2 статті 4 Закону на дітей з інвалідністю державна соціальна допомога призначається на строк, зазначений у медичному висновку, який видається у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, але не більш як по місяць досягнення дитиною з інвалідністю 18-річного віку.

Відповідно до пункту 11 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2021 р. № 79: державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства призначається на весь строк інвалідності, встановленої МСЕК або експертною командою; надбавка на догляд за особами з інвалідністю з дитинства призначається на строк інвалідності, зазначений у виписці з акта огляду МСЕК або витягу з рішення експертної команди.

Відповідач має сина з інвалідністю з дитинства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримувала державну соціальну допомогу на дітей-інвалідів віком від 6 до 18 років та надбавку на догляд за дитиною-інвалідом віком від 6 до 18 років.

Медичний висновок про дитину-інваліда віком до 18 років дійсний до ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Управління від 02.08.2019 року допомога та надбавка були призначені по 11.01.2022 року. Отже, виплата державної соціальної допомоги повинна була припинитись з ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто з досягненням ОСОБА_2 , повноліття.

Умовою для стягнення надміру виплаченої соціальної допомоги є допущення зловживань з боку її отримувача.

Встановлено, що надмір виплачених коштів державної соціальної допомоги утворився не внаслідок дій ОСОБА_1 , а внаслідок недбалості позивача, який при наявності законних підстав безпідставно не припинив виплату цієї допомоги.

З урахуванням вказаного, колегія суддів доходить до висновку, що жодними доказами не доведено підтвердження обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Зазначене рішення є мотивованим, узгоджується з іншими встановленими обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради - Швеця Юрія Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 30 липня 2025 року.

Головуючий С. В. Кухар

Судді: О.З. Поляков

Д.А. Трофимова