судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Лідовця Р. А.
на постанову Верховного Суду від 09 липня 2025 року у справі № 199/9892/22 (провадження № 61-7176св24)
за позовом першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області до ОСОБА_1 , Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про витребування земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрації права оренди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2024 року, та касаційною скаргою заступника керівника Донецької обласної прокуратури на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2024 року.
Підставою для державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку був наказ Головного управління (далі- ГУ) Держгеокадастру у Донецькій області від 01 жовтня 2019 року № 4829-СГ «Про надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення».
Відповідно до наданої ГУ Держгеокадастру у Донецькій області копії наказу з аналогічними реквізитами (номером та датою прийняття), вказаним наказом насправді надався дозвіл ОСОБА_2 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Республіканської сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів.
Згідно з листом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 23 грудня 2022 року № 10-5-0.3-2300/2-22 ОСОБА_1 зверталася до Управління із заявою про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, дозвіл на що було надано наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 19 липня 2019 року № 3404-СГ.
У подальшому ГУ Держгеокадастру у Донецькій області не приймалося ніяких наказів відносно ОСОБА_1 щодо затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки.
Прокурор вважав, що державою ніколи не приймалося рішення про відчуження спірної земельної ділянки, а тому остання вибула з державної власності поза її волею. Крім того, згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірна земельна ділянка на підставі договору оренди землі від 18 грудня 2019 року № 635 передана ОСОБА_1 в оренду ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» строком на 10 років (номер запису про інше речове право 34856673).
Крім того, прокурор зазначав, що наявні підстави для подання позовної заяви у даній справі в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області, оскільки Нікольська селищна рада, як представник власника (територіальної громади), мала б здійснити захист прав на земельні ділянки; не здійснення захисту компетентним органом полягає у тому, що Нікольська селищна рада не вжила будь-яких заходів для витребування спірної земельної ділянки і чужого незаконного володіння.
Ураховуючи наведене, прокурор просив суд:
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року у задоволенні позову першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що факт неправомірності набуття ОСОБА_1 права власності не випливає із закону, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття та презюмується, відтак, підлягає доказуванню неправомірність набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, що позивачем доведено не було, а саме не надано доказів, які б підтверджували підробку документів, на підставі яких ОСОБА_1 надано земельну ділянку.

Вимога позову про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди є похідною від задоволення вимоги позову про витребування земельної ділянки, відтак, враховуючи, що вимога позову про витребування земельної ділянки не задоволена, тому відсутні підстави для задоволення похідної вимоги.

Суд першої інстанції вважав, що у Нікольської селищної ради Маріупольського району відсутні повноваження щодо державного контролю за використанням і охороною земель, у зв`язку із чим, у прокурора відсутні підстави для звернення до суду із вказаним позовом в їх інтересах.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2023 року заяву ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про ухвалення додаткового рішення задоволено.Стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2024 року апеляційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури задоволено частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року та додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2,0 га, із кадастровим номером :03:000:1160, що розташована на території територіальної громади Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанцій та частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що реєстрація права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 була здійснена на підставі підробленого (неіснуючого) рішення органу державної влади, тобто ця ділянка вибула з володіння власника не з його волі, відтак наявні підстави для витребування у ОСОБА_1 на користь Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,0 га, із кадастровим номером :03:000:1160, що розташована на території територіальної громади Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області.

Апеляційній суд урахувавши інтереси Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області, як власника спірної земельної ділянки, що здійснює захист порушеного права власності, надавши їм оцінку з точки зору балансу з правами та інтересами набувача, вважав, що права та інтереси власника, якого позбавили володіння земельною ділянкою внаслідок протиправних дій перевищують інтереси набувача, який набув право власності на майно безоплатно. Суд дійшов висновку, що витребування земельної ділянки не є надмірним тягарем для ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції вважав передчасними вимоги про витребування спірної земельної ділянки у орендаря ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію права оренди ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», припинивши право оренди на вказану земельну ділянку, оскільки на час укладення договору оренди землі від 18 грудня 2019 року № 635 та станом на цей час право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :03:000:1160 зареєстроване за орендодавцем ОСОБА_1 , а нікчемність договору оренди землі (на підставі якого у встановленому законом порядку зареєстроване право оренди ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» щодо спірної земельної ділянки) не встановлена.

Судом ураховано презумпцію правомірності правочину, передбачену положеннями статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та те, що вимоги про визнання договору оренди землі від 18 грудня 2019 року № 635 недійсним у справі заявлено не було. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди спірної земельної ділянки або про стягнення коштів за використання земельної ділянки, тощо.

Апеляційній суд зробив висновок про дотримання прокурором порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» та наявність підстав для звернення до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2024 року скасувати, залишити в силі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року та додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2023 року.

У касаційній скарзі заступник керівника Донецької обласної прокуратури, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2024 року в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позов прокурора у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 09 липня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Касаційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури задоволено частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2024 року в частині вирішення позовних вимог першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області до Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» скасовано.

Провадження у справі в частині позовних вимог першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області до Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про витребування земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрації права оренди закрито.

Роз`яснено першому заступнику керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області, що розгляд зазначених позовних вимог віднесено до юрисдикції господарських судів.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2024 року в частині вирішення позовних вимог першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області до ОСОБА_1 скасовано, залишено в цій частині в силі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2024 року в частині скасування додаткового рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2023 року залишено без змін.

Ухвалюючи це судове рішенняколегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з посиланням на відповідні правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року у справі № 199/9897/22., виходила з того, що «Наказ про передання земельної ділянки у власність, внесений до електронної системи (Електронний документообіг), існує як електронний документ, має юридичну силу оригіналу, якщо він оформлений відповідно до вимог чинного законодавства. Електронний документ, створений з дотриманням вимог законодавства, має таку ж юридичну силу, як і документ на паперовому носії. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. Оцінка електронного доказу здійснюється судом на загальних підставах, передбачених статтею 89 ЦПК України».

У матеріалах справи, що переглядалася в касаційному порядку, наявні дві копії наказу ГУ Держгеокадастру від 01 жовтня 2019 року № 4829-СГ, які суттєво відрізняються за своїм змістом.

Одна з копій виготовлена з паперового носія, який був підставою для здійснення оспорюваної державної реєстрації права власності на земельну ділянку, інша - паперова копія електронного документа системи «ДОК ПРОФ». Паперові оригінали зазначених документів сторони не надали.

На думку колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду установивши, що розробка проектно-технічної документації, державна реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі здійснювалися за ініціативою ОСОБА_1 , у справі наявна відповідна копія наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 01 жовтня 2019 року № 4829-СГ, який був наданий державному реєстратору для реєстрації права власності відповідачки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що прокурор не довів належними та допустимими доказами підробку документів, на підставі яких ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку із кадастровим номером :03:000:1160.

Проте, суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу, взяв до уваги обставини справи, встановлені судом першої інстанції, та ті самі докази, які суд першої інстанції оцінив, переоцінивши їх, водночас не навів підстав для такої переоцінки та вмотивованих обґрунтувань на спростування наведених судом першої інстанції висновків.

Із висновками, викладеними у мотивувальній та резолютивній частині постанови Верховного Суду в частині вирішення позовних вимог першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області до ОСОБА_1 , не погоджуюсь, тому відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.

Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу.

Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії.

Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом.

Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

У частинах першій та другій статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» зазначено, що автентифікація - це електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних.

Відповідно до статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23) зауважувала, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).

Аналогічні процесуальні положення закріплені у пункті 1 частини другої статті 76 ЦПК України.

Подання електронного доказу в паперовій копії саме собою не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (див.: постанови Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21).

Верховний Суд в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 травня 2025 року у справі № 199/9897/22, яка є подібною за обставинами, виходив з того, що «Наказ про передання земельної ділянки у власність, внесений до електронної системи (Електронний документообіг), існує як електронний документ, має юридичну силу оригіналу, якщо він оформлений відповідно до вимог чинного законодавства. Електронний документ, створений з дотриманням вимог законодавства, має таку ж юридичну силу, як і документ на паперовому носії. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. Оцінка електронного доказу здійснюється судом на загальних підставах, передбачених статтею 89 ЦПК України».

Вважаю, що висновок Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, який покладений в основу висновків у цій справі, про те, що у разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях є помилковим, таким що суперечить частині третій статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу.

Розбіжності між відомостями на електронних та паперових носіях об`єктивно можуть свідчити лише про підробку їх на одному з цих носіїв. У такому разі надання пріоритету відомостям на паперовому носієві без витребування та дослідження оригіналу електронного документу у формі електронного доказу чи його електронної копії призводить до неповного встановлення обставин справи і, як наслідок, до необґрунтованості судового рішення (частина п`ята статті 263 ЦПК України).

Надання пріоритету відомостям на паперовому носієві не обґрунтовано жодними раціональними підставами, оскільки підробленими можуть бути відомості як на паперовому так і на електронному носії інформації.

Оскільки спірний наказ був виданий як електронний документ та документ на папері, кожен із цих документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Прокурор зазначав, що письмовий оригінал наказу втрачений. За таких умов оскільки учасники справи та суд першої інстанції ставили під сумнів відповідність поданої прокурором копії (паперової копії) оригіналу, суду відповідно до частини п`ятої статті 100 ЦПК України належало витребувати оригінал електронного документу (наказу) або його електронну копію які містяться у електронній системі.

З огляду на матеріали справи суд першої інстанції, поставивши під сумнів паперову копію електронного доказу, не витребувавши саме оригінал електронного доказу (електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги») або його електронну копію, на яку накладено кваліфікований електронний підпис, надав перевагу паперовій копії наказу, яка суперечить за змістом електронному документу.

Апеляційний суд, переоцінюючи цей доказ також не усунув указаний недолік судового розгляду.

Зазначене порушення норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому існували підстави для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд.

Однак, оскільки висновок Верховного Суду у цій справі про пріоритет відомостей на паперових носіях перед відомостями на електронних носіях ґрунтувався на висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 травня 2025 року у справі № 199/9897/22, колегії суддів належало постановити ухвалу про передачу справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного судудля відступу від зазначеного висновку.

Суддя Р. А. Лідовець