Справа № 303/4833/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 липня 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослоя Г.Г.,

суддів: Джуги С.Д., Кожух О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бомбушкар Сергій Павлович, та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Печунка Віктор Омелянович, на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 04 жовтня 2024 року у справі № 303/4833/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, яка мотивована тим, що між сторонами у 29.07.2017 був зареєстрований шлюб, після чого позивачка змінила прізвище на ОСОБА_3 . Від цього шлюбу народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження дитини позивачка переїхали разом із сином до своїх батьків, оскільки шлюбні стосунки між подружжям суттєво погіршилися. В силу несумісностей характерів та різних поглядів на життя, цінностей між сторонами виникали непорозуміння та сварки. Подальше збереження шлюбу є не можливим. Оскільки з серпня 2021 року позивачка з сином проживають окремо від відповідача, який з народження дитини не виконує батьківськи обов`язки по утриманню дитини, а з червня 2023 від виконання таких обов`язків самоусунувся повністю, то у сторін за таких обставин не має можливості вирішити питання щодо способів та обсягів участі батька у витратах на утримання дитини у позасудовому порядку. Відповідач отримує нерегулярні доходи, достатні для забезпечення йому достатнього рівня проживання та для забезпечення його дитини. Стан здоров`я та матеріальне забезпечення відповідача є задовольним, він є фізично здоровим, матеріально забезпечений, має достатній дохід та може належним чином забезпечувати їхнього сина. На утриманні відповідач нікого іншого не має, інших зобов`язань щодо сплати аліментів також не має. Посилаючись на зазначене та норми СК України, що регулюють дані правовідносини, просила суд першої інстанції шлюб між сторонами розірвати, після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити без змін. Неповнолітнього сина залишити на проживання та виховання з матір`ю. стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 8000 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

У відзиві на позов ОСОБА_2 , заперечуючи проти позовних вимог, зазначив таке:

-позивачка, обманувши відповідача, виїхала з дитиною до Німеччини, чим позбавила батька можливості спілкуватися з сином;

-бажає зберегти сім`ю, готовий укласти нотаріально посвідчену угоду подружжя відносно всіх питань що пов`язані з майновими і немайновими правами подружжя, без спекуляції відносно дитини і тільки в її інтересах, готовий укласти мирову угоду у цій справі;

-позивачка фактично проживає у Німеччині;

-відповідач станом на сьогодні ніде офіційно не працює;

-намагається врегулювати спір між сторонами, з цього приводу просив суд першої інстанції надати термін для примирення.

У липні 2024 року повторно порушив перед судом питання про надання строку на примирення.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Бамбушкар С.П. у заявах про розгляд справи без участі сторони позивача неодноразово наголошував, що позивачка категорично заперечує щодо надання строку на примирення з урахуванням того, що за весь час перебування справи у провадженні суду примирення між сторонами не відбулося.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2024 року у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із наданням сторонам строку для примирення відмовлено.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 29.07.2017 року у Мукачівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 290, розірвано.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача ОСОБА_1 залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з 06.06.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаними судовими рішеннями відповідач ОСОБА_2 , від імені якого діє представник - адвокат Печунка В.О., подав апеляційну скаргу на ухвалу та рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2024 року у справі № 303/4833/24.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 03.03.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 у частині оскарження ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2024 року повернено апелянту, оскільки окремо від рішення суду ухвали про відмову у зупиненні провадження у справі не оскаржуються.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (ч.2 ст.353 ЦПК України). Разом з тим, рішення суду в частині розірвання шлюбу апелянтом не оскаржується, таке оскаржується у частині стягнення аліментів (відповідно до прохальної частини апеляційної скарги).

В апеляційній скарзі апелянт зазначав, що, на його думку, законних підстав для ухвалення рішення про розірвання шлюбу є скороспішним та безпідставним. Разом з тим вказує, що, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, примушення до шлюбу є неприпустимим. Питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу в прохальній частині скарги не порушує.

Відтак суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства закріпленого в статті 13 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених апелянтом вимог, викладених у прохальній частині апеляційної скарги, а саме в частині оскарження розміру аліментів.

ОСОБА_2 вважає, що визначений судом розмір аліментів у сумі 4000 гривень є значно завищеним, оскільки позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надано а отже і не доведено належними та допустимими доказами необхідність саме такого розміру аліментів, а також відсутні дані про дохід відповідача та його матеріальний стан та інші обставини, які впливають на визначення розміру аліментів. Посилаючись на розміри прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, визначену ЗУ «Про державний бюджет України на 2024 рік», відповідач вважає та визнає, що розмір аліментів, які підлягають із нього стягненню повинен становити 2 500 гривень. Крім цього зазначає, що суд першої інстанції, задовільнивши вимогу позивача на 50 відсотків, стягнув із відповідача 100% що не відповідає вимогам ч.6 ст. 141 ЦПК України.

Посилаючись на вищезазначене просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів - скасувати та ухвалити нове рішення, змінивши розмір аліментів, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивачки на утримання дитини у розмірі 2 500 гривень.

Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Бамбушкар С.П., також подала апеляційну скаргу на вищезазначене рішення суду першої інстанції, та просила рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2024 року в частині відмови у стягненні аліментів скасувати та постановити в цій частині нове рішення - про повне задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, відповідно до прохальної частини позовної заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду сформований без урахування конкретних обставин справи і доказів, без з`ясування факту необхідності та відмови у задоволенні позовних вимог для задоволення потреб дитини, із порушенням принципу об`єктивності та справедливості, без урахування віку та потреб дитини, а також обов`язку обох батьків щодо її матеріального забезпечення.

Зазначає, що у мотивувальній частині рішення мотиви для відмови у задоволенні позовних вимог наведені формально, без конкретизації та без посилань на відповідні докази.

Доказі щодо неможливості відповідача сплачувати аліменти у заявлено позивачем до стягнення розмірі - матеріали справи не містять.

Про наявність заперечень з приводу заявленої до стягнення суми аліментів - відповідач позивача у передбачений законом порядок і строк також не повідомляв і матеріали справи не містять.

Відтак суд помилково дійшов висновку, що розмір аліментів у сумі 8 000 грн є завеликим.

Аргументів та розрахунків, чому саме на 50 % необхідно було зменшувати заявлену до стягнення суму - рішення суду не містить.

Вважає, що судом першої інстанції не було дотримано вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення в оскаржуваній частині.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог про розірвання шлюбу не оскаржується і рішення суду у цій частині відповідно до ст.. 273 ЦПК України набрало законної сили.

Згідно ч.1ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, а тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг приходить до такого.

Ст.51 Конституції Українитаст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено у 2024 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2563 гривень.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України).

Матеріалами справи встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 29.07.2017 зареєстровано шлюб (а.с.6 - копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 29.07.2025).

За час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7 - копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10.08.2021).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи - ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Син сторін проживає разом з позивачкою, що сторонами не заперечується.

Інших доказів ані позивачкою, ані відповідачем як у суді першої, так і у суді апеляційної інстанції до справи не додавалися.

Також матеріали справи не містять інформації щодо матеріального стану сторін - ані позивачки, ані відповідача.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів у розмірі 4000 грн, суд першої інстанції виходив з принципу об`єктивності та справедливості, віку та потреб дитини, а також обов`язку обох батьків щодо її матеріального забезпечення, з урахуванням норм закону щодо мінімального розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В апеляційній скарзі відповідач, враховуючи розміри прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, визначені ЗУ «Про державний бюджет України на 2024 рік» визнає розмір аліментів у сумі 2500 грн. При цьому, вказаний апелянтом розмір аліментів, який він готовий сплачувати щомісячно на дитину, не зможе забезпечити навіть мінімальні потреби дитини, і фактично перекладе весь тягар утримання неповнолітньої дитини на позивача. Разом з тим, апелянт є особою працездатного віку, іншими аліментними зобов`язаннями не обтяжений, на своєму утриманні не має непрацездатних осіб, а отже, він має об`єктивну можливість надавати сину допомогу у визначеному судом розмірі. Доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

В свою чергу позивачка в апеляційній скарзі, посилаючись на те, що судом не з`ясовані сума, необхідна для утримання дитини, не встановлені істотні обставини справи та не перевірені докази, не навела таких доказів та обґрунтувань, згідно з якими сплата аліментів на сина у розмірі 8 000 грн була б виправданою, як і не довела спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі 8 000 грн.

Таким чином, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивачка не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову.

З урахуванням наведеного та виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, апеляційний суд вважає, що рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4000 грн. є обґрунтованим та відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. Такий розмір аліментів відповідатиме інтересам дитини, покриватиме суттєву частину витрат на дитину і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Доводи апеляційних скарг висновків місцевого суду не спростовують.

Водночас колегія суддів не може погодитись із оскаржуваним судовим рішенням щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору за вимогу про стягнення аліментів та вважає слушними відповідні доводи апеляційної скарги відповідача з таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).

У цій справі суд першої інстанції позовну вимогу про стягнення аліментів задовольнив рівно на 50 %, при цьому судові витрати з відповідача стягнув повному розмірі. Суд на вказане уваги не звернув, неправильно застосував положення статті 141 ЦПК України та безпідставно стягнув із ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору у більшому розмірі

Отже, оскаржуване судове рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, понесених за вимоги щодо стягнення аліментів підлягає зміні.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне у задоволенні апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 відмовити, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 задовольнити частково рішення Мукачівського міськарайонного суду Закарпатської області від 04.10.2024 в частині розподілу судових витрат у вигляді судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції, змінити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бомбушкар Сергій Павлович, відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Печунка Віктор Омелянович, задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2024 року в частині зміни розподілу судових витрат у вигляді судового збору за результатом розгляду вимоги про стягнення аліментів, змінити, виклавши шостий абзац резолютивної частини рішення в такій редакції:

«Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривні 60 копійок».

В іншій частині рішення Мукачівського міськарйонного суду Закарпатської області залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 липня 2025 року.

Головуючий :

Судді: