Справа № 521/8075/25
Номер провадження № 2/521/4662/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Ганошенко С.А.,

секретаря судового засідання: Жекової А.О.

за участю учасників справи:

від Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради Майдебура Ю. В., за довіреністю;

від Служби у справах дітей Одеської міської ради Кудінова Г.Ю., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради в інтересах неповнолітньої дитини чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку позивача - Служба у справах дітей Одеської міської ради, про невідкладне відібрання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2025 року Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, в інтересах неповнолітньої дитини чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Хаджибейського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1 , Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку позивача -Служба у справах дітей Одеської міської ради, у якому просив суд: відібрати неповнолітню дитину чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_1 , без позбавлення батьківських прав; стягнути з ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду до повноліття, з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини.

Зокрема, обґрунтовуючи позовні вимоги Орган опіки та піклування вказав, що у нього на контролі перебуває питання щодо невідкладного відібрання неповнолітньої дитини чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_1 , у зв`язку із тим, що відповідачем належним чином відносно дитини не виконуються батьківські обов`язки.

Враховуючи наведене, а також на інші обставини, позивач вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 20.05.2025 року у справі № 521/8075/25 було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено дату підготовчого судового засідання.

Відповідач правом на подання відзиву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України не скористалася.

Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 18.06.2025 року у справі №521/8075/24 було закрите підготовче засідання, справу призначено до розгляду в судовому засіданні по суті позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача та представник третьої особи, яка не заявляє позовних вимог на стороні позивача підтримали доводи та вимоги позовної заяви з мотивів, викладених письмово.

Відповідач у судові засідання 27.05.2025, 18.06.2025, та 31.07.2025 не з`явилась, повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення смс повідомлень, які отримані, про що свідчать довідки про доставку, про причини неявки суду не повідомила, клопотань та заяв про відкладення не надходило.

Заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради в інтересах неповнолітньої дитини чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку позивача - Служба у справах дітей Одеської міської ради про невідкладне відібрання дитини потребують задоволення у повному обсязі, враховуючи таке.

Фактичні обставини, встановлені судом під час розгляду справи, які не заперечуються її учасниками.

Судом встановлено, що на контролі органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради перебуває питання щодо невідкладного відібрання неповнолітньої дитини чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження від 05.07.2025 року, видане Хаджибейським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а/з № 412,) від матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мати дитини - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянинки Республіки Узбекістан, НОМЕР_1 , виданий 07.08.2019 року), проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Зі слів матері відомості про батька неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесені до актового запису про народження дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

13.05.2025 року Служба у справах дітей Одеської міської ради звернулася з клопотанням № 06/5217 до голови Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про невідкладне відібрання неповнолітньої дитини чоловічої статі, 09.02.2025 р.н від матері ОСОБА_1 , без позбавлення батьківських прав та тимчасового влаштування дитини до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення.

14.05.2025 року розпорядженням Хаджибейської районної адміністрації № 326/01-06 було наказано Службі у справах дітей Одеської міської ради здійснити заходи щодо невідкладного відібрання неповнолітньої дитини чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_1 ; тимчасово влаштувати неповнолітню дитину чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_1 до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення; у семиденний строк звернутися до Хаджибейського районного суду міста Одеси з позовом про невідкладне відібрання дитини - неповнолітньої дитини чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_1 , без позбавлення батьківських прав.

16.05.2025 року про вказане розпорядження було повідомлено Малиновську окружну прокуратуру м. Одеси.

У матеріалах справи наявний акт обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітньої дитини чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_1 та його матері - ОСОБА_1 , складений комісією територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Хаджибейському районі 07.05.2025 року.

Згідно розпорядження Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради № 379/01-06 від 05.06.2025 була проведена реєстрація народження малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Інших належних та допустимих письмових доказів стосовно спірних правовідносин матеріали справи не містять.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для невідкладного відібрання неповнолітньої дитини від матері.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права під час вирішення справи по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини та ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, турбуватися про його здоров`я, фізичний, моральний та духовний розвиток.

Згідно ч. 2, 3ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 2ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В подальшому, 14.05.2025 року розпорядженням Хаджибейської районної адміністрації № 326/01-06 було наказано Службі у справах дітей Одеської міської ради здійснити заходи щодо невідкладного відібрання неповнолітньої дитини чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_1 ; тимчасово влаштувати неповнолітню дитину чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення; у семиденний строк звернутися до Хаджибейського районного суду міста Одеси з позовом про невідкладне відібрання дитини - неповнолітньої дитини чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_1 , без позбавлення батьківських прав.

Розглядаючи по суті позовних вимог позовну заяву Органу опіки та піклування, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно ч. 4 зазначеної статті, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Статтею 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків; у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

За змістом ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Аналогічні положення закріплені у ст. 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Враховуючи встановлені у даній справі обставини, суд виснує про те, що належними та допустимими доказами позивачем доведено факт необхідності негайного відібрання неповнолітньої дитини чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_1 , оскільки у даному разі мати дійсно нехтує своїми обов`язками по відношенню до дитини, що призводить до загрози її життю та здоров`ю, а тому позовні вимоги Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради є обґрунтованими.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до вимог ст. 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

В порядку ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

У відповідності до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України у редакції Законів № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, № 2037-VIII від 17 травня 2017 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідачки належить стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 19.05.2025 року до досягнення повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно п. 2 ч. 3, ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік», установлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року 3028,00 гривень.

Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов?язковість якого надано Верховною Радою України, здійснюють Міністерство юстиції України, суб?єкти надання безоплатної вторинної правової допомоги та/або органи опіки та піклування або служби у справах дітей.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Отже, суд роз`яснює, що у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача підлягає стягненню судовий збір за дві позовні вимоги (по 3028,00 гривень за кожну) та у загальному розмірі 6056,00 гривень.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 247, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, Хаджибейський районний суд міста Одеси,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, який діє в інтересах неповнолітньої дитини чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку позивача - Служба у справах дітей Одеської міської ради, про невідкладне відібрання дитини -задовольнити.

Негайно відібрати дитину ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 від 05.07.2025 року) від матері - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянинки Республіки Узбекістан, НОМЕР_1 , виданий 07.08.2019 року, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) - без позбавлення останньої батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянки Республіки Узбекістан, НОМЕР_1 , виданий 07.08.2019 року, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду 19.05.2025 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно, з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини.

В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянки Республіки Узбекістан, НОМЕР_1 , виданий 07.08.2019 року, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір 6056,00 грн.

Роз`яснити відповідачу, що в порядку ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дітей батьками, суд за їх заявою може постановити рішення про повернення дітей.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 31.07.2025 року.

Суддя Сергій ГАНОШЕНКО