Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2965/13-ц Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 53 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі № 285/2965/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства Української страхової компанії «Гарант-Авто» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2024 року, постановлену під головуванням судді Мозгового В.Б. у місті Звягелі,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа №285/2965/13-ц, виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області, про стягнення з ОСОБА_2 на її користь матеріальної та моральної шкоди.

Заяву обґрунтовувала тим, що 06 листопада 2013 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області ухвалено рішення по справі № 285/2965/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на її користь 20 390,32 грн у відшкодування матеріальної шкоди та на відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн.

На виконання цього рішення, 12 грудня 2013 року судом було видано виконавчі листи. У подальшому вона звернулася до виконавчої служби та 07 лютого 2014 року отримала постанови ВП №41941429 та ВП №419415439 про відкриття виконавчого провадження.

Вона була впевнена, що у виконавчому провадженні проводяться заходи по виконанню рішення суду, адже з лютого 2024 року їй приходили кошти поштовим переказом через «Укрпошту» по 300 грн щомісяця.

Однак, із березня 2024 року кошти більше не надходили. З метою з`ясування питання щодо їх отримання в травні 2024 року вона звернулася до ДВС Дніпровського району м. Києва із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Після цього, дізналася про хід виконавчого провадження. До цього ніяких повідомлень та постанов від виконавчої служби вона не отримувала, при закритті виконавчого провадження їй не повертали оригінали виконавчих листів, чим позбавили її права повторного звернення по виконанню рішення суду.

Вважала, що оригінали вищевказаних виконавчих листів втрачені, а відповідно до листа ДВС, який вона отримала після чергового звернення, вони знищені.

Крім того, щодо поважних причин пропуску строку звернення для пред`явлення виконавчих листів до виконання вказувала, що до травня 2024 року вона була впевнена, що виконавче провадження щодо стягнення коштів проводиться, а у період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року в Україні запровадили карантин у зв`язку з поширенням COVID-19, під час якого процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину, а з кінця лютого 2024 року після початку повномаштабного вторгнення рф вона змушена була виїхати з України і по даний час знаходиться за її межами.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено повністю.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_2 просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали допустив порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначає, що заявниця вводить суд в оману щодо істотних обставин справи, так, як вона вже звернулася до суду із заявою від 17 липня 2024 року про видачу дубліката виконавчого листа. У цій заяві було зазначено: «07.05.2014 отримано постанови ВП №41941439 та ВП№41941529 про закінчення виконавчого провадження про стягнення боргу в сумі 20390,32 грн та50000,00 грн відповідно».

Вважає, що ОСОБА_1 отримувала постанову про закінчення виконавчого провадження та була ознайомлена з тим, що виконавчі листи більше не перебувають на виконанні. Сам факт не отримання виконавчих листів не свідчить про наявність підстав для поновлення строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Відтак, строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання минув ще 07 травня 2015 року. Зазначає, що в заяві відсутні докази наявності вагомих обставин пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання. Матеріали провадження наразі знищено, а тому не можливо ніяким чином спростувати чи підтвердити слова заявниці про надсилання/ненадсилання їй виконавчих листів та повідомлень про закриття виконавчого провадження.

Крім того, заявник наводить лише такі підстави пропуску строку, як введення карантину на території України та оголошення воєнного стану, тобто підстави які мали місце після 2020 року.

Звертає увагу, що виконавчий лист на виконання судового рішення про стягнення заборгованості не було пред`явлено до виконання протягом визначеного законом строку. При цьому Стягувач починаючи з 07 травня 2014 року була обізнана з наявністю постанови державного виконавця про закінчення провадження.

Разом з тим, ОСОБА_1 не скористалась своїм правом на пред`явлення виконавчого листа до виконання аж до 2024 року. А тому неотримання виконавчого листа після його повернення у 2014 році не є поважною причиною пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно, поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання через понад як 10 років без належних на те підстав порушує принцип юридичної визначеності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник ОСОБА_2 - адвокат Кишеня В.С. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити і надав пояснення, які відповідають доводам поданої скарги.

Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Установлено, що 06 листопада 2013 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області ухвалено рішення по справі №285/2965/13-ц про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 390,32 грн у відшкодування матеріальної шкоди та на відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн.

На виконання даного рішення 12 березня 2013 року було видано виконавчі листи (а.с.17, 18).

На підставі виконавчих листів державним виконавцем державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції 07 лютого 2013 року було відкрито виконавче провадження №41941439 про стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 20 390,32 грн та виконавче провадження №41941529 на сумі 50 000 грн. (а.с.13, 16).

07 травня 2014 року державним виконавцем було винесено постанови про закінчення виконавчого провадження зазначених виконавчих листів на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення постанови).

Доказів щодо направлення вищезазначених виконавчих листів ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Постановляючи ухвалу про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що наявні правові підстави для задоволення таких вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним із наступних підстав.

Стаття 12 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) встановлює строки пред`явлення виконавчих документів до виконання. Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Дотримання цього строку є необхідною передумовою прийняття виконавчого документа до виконання.

Так, відповідно до частини четвертої статті 4 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Поряд з цим, даний Закон та процесуальне законодавство передбачають можливість поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини шостої статті 12 Закону стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідні норми щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання містяться у статті 433 Цивільного процесуального кодексу України.

Стягувач, який просить суд поновити пропущений строк пред`явлення до виконання виконавчого документа, повинен довести, що такий строк пропущено ним з поважних причин, оскільки саме таку умову містить процесуальне законодавство.

В свою чергу, чинне процесуальне законодавство не визначає переліку причин, які є поважними (такими, що не залежали від волі стягувача), та за наявності яких суд може поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого документа. Такі причини (обставини) повинні бути об`єктивною перешкодою для особи, на користь якої винесено судовий акт, і яка вчиняє дії для отримання виконавчого документа та його пред`явлення до виконання.

Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення.

Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає заяву в десятиденний строк.

Вирішуючи заявлені вимоги, місцевий суд виходив з того, що 07 травня 2014 року державним виконавцем було винесено постанови про закінчення виконавчого провадження вказаних вище виконавчих листів на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення постанови).

Однак, жодних доказів щодо направлення вищезазначених виконавчих листів ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Частиною 1 статті 12 Закону передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з частиною п`ятою вказаної норми у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Аналіз положень цивільного процесуального законодавства свідчить про те, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: наявність обставин, які безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; ця обставини виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; вказана обставина виникла протягом строку, який пропущений.

Враховуючи ту обставину, що рішення суду не виконане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа, з огляду на таке.

Пунктом 17.4 Перехідних положень ЦПК України визначено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналіз наведеної норми приводить до висновку, що обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого документа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові від 21.08.2019 у справі №2-836/11 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, згідно якої якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Крім того, законодавцем визначено, що дублікатом є документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акту. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Також, при розгляді питання про видачу дубліката перевіряється чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили.

Матеріали справи не містять доказів, що рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 листопада 2013 року виконано ОСОБА_2 у добровільному порядку, а видані судом на підставі цього рішення виконавчі листи ні у стягувача, ні в органі виконавчої служби на виконанні не перебувають.

З наведеного слідує, що сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його втрачено.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що процесуальне питання про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання судом першої інстанції вирішено з додержанням вимог закону.

Крім того, колегія суддів зауважує, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення.

Обов`язковість виконання рішення суду, яке набрало законної сили, закріплено в статті 129-1 Конституції України, статті 18 ЦПК України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

І як свідчать матеріали справи, рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 листопада 2013 року яке набрало законної сили, добровільно не виконується боржником майже дванадцять років.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню. Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 31 липня 2025 року.