РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/442/24

Провадження №2/568/203/25

18 липня 2025 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі головуючого судді Делалової О.М., за участю секретаря судового засідання Мельничук Л.І., позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника позивачів адвоката Гудз Р.А., представника відповідача адвоката Яковчук О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просять стягнути з АТ "Українська залізниця" на їх користь по 700 000 грн. на кожного в якості відшкодування моральної шкоди.

Мотивують вимоги тим, що 19 вересня 2020 року ОСОБА_4 заступив на чергування складача поїздів станції Броди та був направлений на нічну зміну на станцію Радивилів. 20 вересня 2020 року, опівночі, від чергового по станції Радивилів Чорнобай В.В., надійшло повідомлення про необхідність подачі групи з сорока вагонів (зерновозів) на колію №18 ДП «Радивилівський комбінат хлібопродуктів». Подача вагонів здійснювалась тепловозом ЧМЕ-3 5571 під керуванням машиніста ОСОБА_5 локомотивного депо «Здолбунів» та складача поїздів ОСОБА_4 . Після подачі тепловозу ЧМЕ-3 5571 до вказаних вагонів, які знаходилися зі сторони залізничного переїзду, машиніст ОСОБА_5 з`єднався із групою вагонів. Після виконання підготовчих дій, складач поїздів ОСОБА_4 за допомогою радіозв`язку повідомив черговій по станції Радивилів Чорнобай В.В. про готовність осажування (початку руху) вагонів на територію ДП «Радивилівський комбінат хлібопродуктів», тепловіз із вагонами розпочав рух в сторону переїзду стрілочного переводу №057 між коліями №21 та №18 до граничного стовпчика СП №115. Після повної зупинки маневрового складу, де останній вагон був за межами граничного стовпчика, складач поїздів ОСОБА_4 вжив заходів для фіксації вагонів з метою запобігання їх руху, повідомив чергового по станції Радивилів Чорнобай В.В. про закінчення осадження вагонів та можливість повернення на станцію.

20 вересня 2020 року, приблизно о 03 годині 30 хвилин, машиніст ОСОБА_6 , працюючи в бригаді із складником потягів ОСОБА_7 , керуючи тепловозом ТГМ 23Б із шістьма завантаженими вагонами зерновозами, рухаючись зі сторони елеватора у напрямку заготівельного пункту зерна, залізничною колією №101, яка веде на територію ДП «Радивилівський комбінат хлібопродуктів», на стрілочному переводі між коліями №21 та №918 допустив зіткнення маневрового складу (тепловоз ТГМ 23Б та шість завантажених вагонів зерновозів) з останнім вагоном зерновозом групи з сорока вагонів, який стояв на стрілочному переводі між коліями №21 та №18 за граничним стовпчиком у напрямку стрілки стрілочного переводу.

У результаті зіткнення, складач поїздів, працівник ДП «Радивилівський комбінат хлібопродуктів» ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , випав з тепловоза, потрапив під колеса першого вагона та отримав травми, від яких помер на місці події.

За фактом даного кримінального правопорушення слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту ГУ НП у Рівненській області 20.09.2020р. розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України, про що було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000290.

14.02.2022р. до Радивилівського районного суду Рівненської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000290 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України, а саме у порушенні працівником залізничного транспорту правил безпеки руху або експлуатації транспорту, а також недоброякісний ремонт транспортних засобів, колій, засобів сигналізації та зв`язку, якщо це спричинило загибель людей.

На час вчинення правопорушення на залізничному транспорті складач поїздів Панчошник М.Р. перебував у трудових відносинах за ПАТ «Українські залізниці» Регіональної філії «Львівська залізниця» виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень». Враховуюче те, що ПАТ «Українські залізниці» Регіональної філії «Львівська залізниця» є відокремленим підрозділом Акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі ст. 48 ЦПК України, позовна заява подана до юридичної особи АТ «Українська залізниця».

Внаслідок смерті ОСОБА_7 позивачам була спричинена моральна шкода.

Позивач ОСОБА_2 зазначає, що вона втратила сина, що для матері є найгіршою подією в житті. Внаслідок смерті сина позивачка назавжди позбавлена можливості отримувати від сина підтримку та допомогу як моральну, так і матеріальну, що відновлені у будь-який спосіб бути не можуть. Крім цього, вона втратила і можливість життєвого зв`язку з своєю дитиною, який відновлений бути не може. З часу смерті сина, в неї погіршився стан здоров`я, що потребує додаткових матеріальних та моральних зусиль для відновлення. Позивач мала правомірні сподівання отримувати від свого сина допомогу в майбутньому, оскільки з часом в людини природно зменшуються можливості самостійно піклуватись про себе, а діти згідно ст. 202 СК України зобов`язані утримувати своїх батьків. З часом позивачці доведеться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану- він ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля з боку Позивача не призведуть до позитивних змін в її житті, оскільки вона втратила сина. Передчасна смерть сина стала різкою психотравматичною подією. Особливу увагу заслуговує те, що страждання позивачки, пов`язані з смертю сина є не «одномоментними», а «триваючими», тому, що його втрата є непоправною.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що перебувала зі померлим ОСОБА_7 у фактичних шлюбних відносинах. Вона вкрай розбита втратою чоловіка, адже вони мали з ним спільні плани та справи, які зараз через смерть останнього не в змозі реалізувати. Вона стала вдовою в 30 років, залишилася без підтримки, допомоги та взаєморозуміння від загиблого чоловіка. Загиблий та вона лише розпочали своє подружнє життя, навіть офіційно не встигли оформити шлюбні відносини, їх очікувало попереду насичене сімейне життя. Проте трагічна загибель чоловіка обірвала усі їхні спільні плани та мрії на майбутнє. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_8 . Так склалося, що вже на другому році життя, малюк залишився без батька. Дитину все життя будуть супроводжувати страждання через втрату батька, він не буде рости та виховуватися своїм рідним батьком, буде позбавлений його батьківської турботи та життєвих настанов, а про батька буде дізнаватися лише із розповідей родичів та спільних фотокарток.

Враховуючи те, що передчасна смерть ОСОБА_7 повністю змінила життя позивачів у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, вони оцінюють розмір грошового відшкодування завданої їм моральної шкоди у грошовому еквіваленті по 700 000 грн. кожному. Такий розмір є розумним і справедливим, і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати.

09.04.2024 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволені позову. Свої заперечення проти позову мотивує наступним.

Так, позивачі просять стягнути на їхню користь моральну шкоду, завдану працівником відповідача ОСОБА_4 , оскільки внаслідок його дій, пов`язаних із порушенням безпеки руху на залізничному транспорті, настала смерть ОСОБА_7 . В той же час, відповідач зазначає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст. 276 КК України на теперішній час в суді не доведена, а тому діє презумпція невинуватості, у зв`язку з чим відповідач не може бути відповідальним за шкоду згідно ст. 1177 ЦК України, на яку є посилання в позовній заяві. Посилання позивачів на обов`язковість відшкодування моральної шкоди, оскільки остання була завдана джерелом підвищеної небезпеки, також вважає безпідставним, оскільки зіткнення джерел підвищеної небезпеки сталося не з вини відповідача. Відповідач не є власником тепловоза ТГМ 23Б, через якого сталося зіткнення. Крім цього, вважає неправомірними вимоги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення на її користь моральної шкоди, оскільки належних доказів того, що вона перебувала у шлюбних відносинах з померлим суду не надано, а наявність спільної дитини не може свідчити про цей факт.

В судовому засіданні позивачі та їх представник адвокат Гудз Р.А. підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові, просили суд його задовольнити.

Представник відповідача адвокат Яковчук О.Д. заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Також зазначила, що позивачі не довели вини відповідача у заподіянні моральної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між діями працівника відповідача ОСОБА_4 та смертю ОСОБА_7 , сума моральної щкоди є завищеною, необґрунтованою, не доведеною жодними доказами, та ґрунтується лише на факті загибелі ОСОБА_7 .

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився з причин його мобілізації до лав ЗСУ. Раніше в судовому засіданні пояснив, що на теперішній час кримінальна справа відносно нього судом не розглянута, він категорично не погоджується з висунутим обвинуваченням, вважає, що його вини у події, що сталася немає.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 14.08.1981р. (а.с. 18).

Малолітній позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого 18.04.2018р. (а.с. 15).

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 23 вересня 2020 року виконавчим комітетом Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Бугаївка, Радивилівського (нині Дубенського) району Рівненської області (а.с. 19).

За фактом смерті ОСОБА_7 зареєстроване кримінальне провадження №0000290 від 20.09.2020 року за ч.3 ст. 276 КК України, обвинувачення по якому пред`явлено ОСОБА_4 , а обвинувальний акт направлено для розгляду до Радивилівського районного суду Рівненської області. Кримінальна справа на теперішній час судом не розглянута. Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в порушенні працівником залізничного транспорту правил безпеки руху, що спричинило смерть людини. Суть обвинувачення зводиться до наступного. 19 вересня 2020 року ОСОБА_4 заступив на чергування складача поїздів станції Броди та був направлений на нічну зміну на станцію Радивилів. 20 вересня 2020 року, опівночі, від чергового по станції Радивилів ОСОБА_9 , надійшло повідомлення про необхідність подачі групи з сорока вагонів (зерновозів) на колію №18 ДП «Радивилівський комбінат хлібопродуктів». Подача вагонів здійснювалась тепловозом ЧМЕ-3 5571 під керуванням машиніста ОСОБА_5 локомотивного депо «Здолбунів» та складача поїздів ОСОБА_4 . Після подачі тепловозу ЧМЕ-3 5571 до вказаних вагонів, які знаходилися зі сторони залізничного переїзду, машиніст ОСОБА_5 з`єднався із групою вагонів. Після виконання підготовчих дій, складач поїздів ОСОБА_4 за допомогою радіозв`язку повідомив черговій по станції Радивилів Чорнобай В.В. про готовність осажування (початку руху) вагонів на територію ДП «Радивилівський комбінат хлібопродуктів», тепловіз із вагонами розпочав рух в сторону переїзду стрілочного переводу №057 між коліями №21 та №18 до граничного стовпчика СП №115. Після повної зупинки маневрового складу, де останній вагон був за межами граничного стовпчика, складач поїздів ОСОБА_4 вжив заходів для фіксації вагонів з метою запобігання їх руху, повідомив чергового по станції Радивилів ОСОБА_9 про закінчення осадження вагонів та можливість повернення на станцію.

20 вересня 2020 року, приблизно о 03 годині 30 хвилин, машиніст ОСОБА_6 , працюючи в бригаді із складником потягів ОСОБА_7 , керуючи тепловозом ТГМ 23Б із шістьма завантаженими вагонами зерновозами, рухаючись зі сторони елеватора у напрямку заготівельного пункту зерна, залізничною колією №101, яка веде на територію ДП «Радивилівський комбінат хлібопродуктів», на стрілочному переводі між коліями №21 та №918 допустив зіткнення маневрового складу (тепловоз ТГМ 23Б та шість завантажених вагонів зерновозів) з останнім вагоном зерновозом групи з сорока вагонів, який стояв на стрілочному переводі між коліями №21 та №18 за граничним стовпчиком у напрямку стрілки стрілочного переводу.

У результаті зіткнення, складач поїздів, працівник ДП «Радивилівський комбінат хлібопродуктів» ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , випав з тепловоза, потрапив під колеса першого вагона та отримав травми, від яких помер на місці події.

Згідно з витягів наказів ДП «Радивилівський комбінат хлібопродуктів» №85-К від 12.05.2020р., №105а-К від 17.06.2020р., №170-К від 10.08.2020р., №22-1К від 24.09.2020р. ОСОБА_7 був прийнятий на роботу в ДП «Радивилівський комбінат хлібопродуктів», остання посада була складач поїздів 3-го розряду відділу залізничного транспорту та був виключений із списків працівників у зв`язку із смертю (а.с. 24-27).

Згідно наказу №584/ОС від 22.10.2020р. ОСОБА_4 було звільнено з 31.10.2020р. з посади складача поїздів 5 розряду за ст. 38 КЗпП України. Таким чином, ОСОБА_4 на час залізничної події був працівником АТ «Українська залізниця», а тому останнє є належним відповідачем.

Згідно з витребуваного судом з матеріалів кримінальної справи висновку експерта №89 ОСОБА_7 в момент залізничної події перебував у стані середнього алкогольного сп`яніння, концентрація спирту у крові склала 1,57 проміле. Між залізничною пригодою та смертю ОСОБА_7 існує прямий причинний зв`язок.

Згідно з витребуваних судом з матеріалів кримінальної справи висновків експертів №7324 від 31.03.2022р. та №6528 від 20.12.2021р. за результатами проведення залізнично-транспортних експертиз вбачається, що предметом експертиз було дослідження порушення правил безпеки руху як з боку машиніста тепловоза ЧМЕ3-5571 ОСОБА_5 та складача поїздів ОСОБА_4 (працівників АТ «Укрзалізниці»), так і машиніста тепловоза ТГМ 23Б Сторожука Ю.Д. та складача поїздів ОСОБА_7 (працівників ДП «Радивилівський комбінат хлібопродуктів»).

З досліджених документів, суд приходить до висновку, що залізнична подія сталася за участю двох джерел підвищеної небезпеки.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

За змістом ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Пункт 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України вказує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За змістом ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною 2 ст. 1193 ЦК України закріплено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно ст. 1188 ЦК України : ч. 1. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Ч. 2. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

З урахуванням викладеного суд приходить висновку, що відсутність на теперішній час вини ОСОБА_4 (працівника АТ «Українська залізниця» на час залізничної події) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матері та сину загиблого ОСОБА_7 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

Крім того, суд вважає, що під час розгляду справи не було доведено належними доказами, що пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_7 .

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди суд виходить із того, що на цей час не існує якогось сталого алгоритму визначення розміру моральної шкоди, але виходячи з характеру правопорушення, тривалість страждань і переживань ОСОБА_10 та ОСОБА_3 , оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, те, що шкода завдана взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності суд приходить до висновку, що з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід стягнути по 300 000 грн. 00 коп. на кожного у якості відшкодування моральної шкоди.

Суд вважає, що така грошова компенсація є адекватною дійсним моральним стражданням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , матері та сина загиблого ОСОБА_7 , оскільки сам факт загибелі сина та батька є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань останніх, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні через недоведеність. Так, позивачем ОСОБА_1 не було надано суду жодного належного доказу перебування її у фактичних шлюбних відносинах із загиблим ОСОБА_7 . Наявність спільної дитини жодним чином не свідчить про факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 однією сім`єю. Факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 однією сім`єю не був предметом розгляду в даній справі, жодні докази з цього приводу судом не досліджувалися.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн. на кожного.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Відтак, з урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 6 000,00 грн.

Керуючись ст.ст.10,12,13, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування моральної шкоди 300 000,00 грн. (триста тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в якості відшкодування моральної шкоди 300 000,00 грн. (триста тисяч гривень 00 копійок).

У задоволені решти вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 6 000,00 грн. (шість тисяч гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Делалова