Справа № 183/7219/25
№ 2-з/183/58/25

У Х В А Л А
01 серпня 2025 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Сороки О.В., розглянувши в письмовому провадженні заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ліфлянчика Станіслава Ігоровича про забезпечення позову, -
в с т а н о в и л а :
В провадженні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Самарівської міської ради Дніпропетровської області про встановлення місця проживання дитини.
24 липня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову в якій просить суд забезпечити позов шляхом зобов`язання ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до ухвалення судом рішення у цій справі надавати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), можливість спілкуватися з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою відео зв`язку кожного тижня, раз у два дні, зокрема у кожний понеділок, середу та п`ятницю, а також бачитися особисто один раз на тиждень у вихідний день (субота чи неділя), без присутності батька, враховуючи навчальний та позакласовий графік дитини, а також повідомляти ОСОБА_1 про місце перебування, стан здоров`я та умови проживання дитини.
В обґрунтування заяви вказано, що дана справа стосується відновлення порушених прав позивачки, як матері дитини та визначення місця проживання дитини. Як було вказано в позовній заяві між сторонами у справі після припинення шлюбних відносин існувала домовленість стосовно подальшого виховання дитини та спілкування з дитиною кожним із батьків. Приблизно з квітня 2025 року відповідач почав знову чинити перешкоди у спілкуванні з донькою, дитина перестала відповідати на дзвінки, змінив номер або забрав телефон у дитини, через що позивач позбавлена можливості спілкуватись із донькою за допомогою телефонного зв`язку. Також, відповідач уже тривалий час (з квітня 2025 року) не бачиться з дитиною, через умисні дії відповідача, який не дає вільно зустрічатись з дитиною. Позивачка є матір`ю дитини, за фактом, відповідач забрав дитину до себе без існуючих домовленостей між батьками, він не надає Позивачці бачитись з дитиною, постійно відмовляє позивачці або не відкриває двері квартири.
Позивачка через дії відповідача не може дізнатись у дитини про її життя, її успіхи у навчанні, що бентежить дитину, не може бути обізнана про стан здоров`я дитини для надання моральної чи фінансової підтримки.
Обізнаність позивачки про такі важливі аспекти життя дитини, як стан її здоров`я, безпеку, умови проживання, харчування та інша важлива інформація, є необхідним для забезпечення нормального фізичного, морального та культурного розвитку дитини, оскільки мати повинна брати активну участь у житті доньки та допомагати їй.
Згідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали заяви та додані до неї матеріали, позов, дійшов до наступних висновків.
Відповідно до частин третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
З матеріалів справи установлено, що у липні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з позовом про встановлення місця проживання дитини, у якому просить суд:
-зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не чинити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перешкоди у спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-встановити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) участь у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:- - спілкування телефонним зв`язком в будь-який день до 21 години 00 хвилин; надати ОСОБА_1 право виїзду за кордон з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на відпочинок строком до 60 (шістдесяти) календарних днів протягом року, а саме на канікулах або вихідні чи святкові дні;
-зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти матір ОСОБА_1 про стан здоров`я дитини, успіхи у навчанні, рекомендації лікарів (у разі наявності), погоджувати розпорядок дня дитини, а також термін від`їзду та місце перебування дитини у разі виїзду за межі м. Самар не пізніше 10 (десяти) календарних днів перед таким від`їздом;
-визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почергово з кожним з батьків, у такому порядку: календарний місяць з матір`ю ОСОБА_1 ; календарний місяць з батьком ОСОБА_2 ;
-щомісячний період проживання дитини з кожним з батьків починається з першого дня місяця та завершується останнім днем відповідного місяця;
-по завершенні місяця, протягом якого дитина проживала з батьком чи матір`ю, в останній день той з батьків, з ким вона проживала, зобов`язаний супроводити (привезти) дитину до місця проживання іншого з батьків та передати під фізичну опіку іншого з батьків.
Представником позивача адвокатом подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, яку мотивує тим, що через дії відповідача дитина відчужується від позивачки та може її забути, втратити із нею емоційний контакт, що негативно вплине на можливість виконання рішення суду або взагалі унеможливить його виконання.
Згідно із частинами 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.
Згідно частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник позивача, як на обґрунтування обраного виду забезпечення позову, посилається на необхідність забезпечення контакту матері з малолітньою донькою на час розгляду справи.
Згідно статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ).
Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша - третя статті 157 СК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми 2003 року дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.
З огляду на вказані норми матеріального права мати, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і відбувається саме в інтересах дитини.
Отже, з метою запобігання втраті емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршенню психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді, який може бути тривалим, забезпечення позову відповідає нормам процесуального права.
Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час судового процесу та за відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ. Зокрема, у рішенні від 04 вересня 2018 року у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява № 6221/14), ЄСПЛ зазначив, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися із сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сiмейного життя, а тому допустимим є встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.
Так, суд вважає обґрунтованими доводи представника позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням права матері на спілкування з дитиною. Відтак суд робить висновок, що такі зустрічі будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків матері з її малолітньою дитиною, і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини.
Зустрічі та спілкування матері з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин і предметом спору не є визначення способів участі батька у вихованні дитини.
Підстави для забезпечення позову є суб`єктивними та враховуються судом залежно від конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та забезпеченням якнайкращих інтересів дитини.
Предметом цього спору є визначення місця проживання дитини, тому вид його забезпечення шляхом зобов`язання відповідача надати можливість безперешкодного спілкування та побачення матері з дитиною протягом певного проміжку часу, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з матір`ю.
Суд вважає, що зустрічі матері з дитиною будуть сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між ними, відповідатимуть інтересам як матері, так і дитини, та зможуть усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини.
Беручи до уваги наведене, суд вважає за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову, зміст якої зводиться до необхідності спілкування матері з донькою.
При цьому, суд виходить з того, що вирішення вказаних позивачем вимог повинно бути здійснено у вигляді зобов`язання відповідача надавати позивачу можливість безперешкодно спілкуватися з донькою у точно визначений час та день, бо судове рішення повинно бути не декларативним, а таким, що може бути виконаним.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, зокрема, ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.
Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.149,150,153 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ліфлянчика Станіслава Ігоровича про забезпечення позову, - задовольнити.
Забезпечити позов шляхом зобов`язання ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до ухвалення судом рішення у цій справі надавати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), можливість спілкуватися з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою відео зв`язку кожного тижня, раз у два дні, зокрема у кожний понеділок, середу та п`ятницю, а також бачитися особисто один раз на тиждень у вихідний день (субота чи неділя), без присутності батька, враховуючи навчальний та позакласовий графік дитини, а також повідомляти ОСОБА_1 про місце перебування, стан здоров`я та умови проживання дитини.
Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Копію ухвали негайно надіслати позивачу для пред`явлення до виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її проголошення.

Суддя Сорока О.В.