БАРАНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 285/5656/24
Провадження № 2/273/496/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м.Баранівка

Баранівський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Бєлкіної Д.С., секретаря судових засідань Муравської М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. В обгрунтування позову зазначив, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14.10.2024 року по справі №285/2273/24 з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На даний у нього змінився матеріальний та сімейний стан, а саме: йому припинили виплату додаткової грошової винагороди, і розмір його виплати зараз становить 23868,30 грн., а також він отримав захворювання, пов`язане з проходженням служби і проходить регулярне лікування хвороби. Крім того, на даний час він проживає без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , з якою виховує доньку ОСОБА_5 . Наразі він також змушений нести витрати для забезпечення своєї життєдіяльності (купівля необхідного військового спорядження, ремонт техніки, тощо).

Ухвалою судді Баранівського районного суду Житомирської області Бєлкіної Д.С. від 17.12.2024 року по справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належно, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явилася, направила суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги не визнає повністю та просить відмовити у позові, вважає, що ОСОБА_1 офіційно працює, отримує гарну заробітну плату, а тому має можливість сплачувати аліменти на сина у мінімальному розмірі.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14.10.2024 року по справі №285/2273/24 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішення суду законної сили ( а.с.18-20).

Відповідно до копії довідки Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 07.10.2024 року №330 ОСОБА_1 фактично проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 . З ним проживає його сім`я: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14).

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 12.01.2024 року по теперішній час ( а.с.4).

Згідно довідки ВЛК військово-медичного клінічного центру від 10.03.2023 року №5921 ОСОБА_1 , 1990 року народження, встановлено діагнози : виразкова хвороба шлунка, хронічний панкреатит, хронічний тромбоз селезінкової вени, локальна портальна гіпретензія, варикозно розширені вени проксимального відділу шлунку, нефропатія з транзиторним ізольованим підвищення рівня креатину. Захворювання пов`язані із проходення служби . Потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів ( а.с.8).

ОСОБА_1 перебував на лікуванні в Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону в період з 22.02.2023 року до 11.03.2023 року, та в період з 26.05.2023 року по 13.06.2023 року, що підтверджується копіями Виписних епікрізів з медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 9,10).

Згідно копії довідки про доходи від 25.10.2024 року №9164 ОСОБА_1 займає посаду командира відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 , загальна сума доходу за період з січня 2024 року по вересень 2024 року становить 414 550,62 грн. ( а.с.17).

У відповідності до статті 4 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК Українив становлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Стаття 7 Сімейного Кодексу Українив изначає, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Тобто, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частина 1статті 8 Закону України «Про охорону дитинства`визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із зміною матеріального або сімейного стану, зокрема, платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про зміну розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів, про що також зроблено висновок у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13.

Разом з тим, зменшення або збільшення розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та другастатті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Розмір аліментів, визначений рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14.10.2024 року у цивільній справі № 285/2273/24, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без доведення погіршення майнового становища позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини, і суперечитиме інтересам дитини.

Дитина позивача, має право на гідне та забезпечене життя, а його батько, у свою чергу, зобов`язаний брати участь у забезпеченні його благополуччя.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували зміну в бік погіршення його матеріального становища на час звернення до суду з зазначеними позовними вимогами, або докази щодо поліпшення матеріального становища позивача, які б слугували підставами для зменшення розміру аліментів, що в силу положень статей 12,81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Позивачем надано документи про його хворобу, але не надано докази того, що у зв`язку із рекомендаціями лікаря він витрачає значні кошти на своє лікування.

Також, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про зміну обставин, які потягли за собою неможливість сплачувати аліменти на утримання сина у раніше визначеному судом розмірі.

Суд також звертає увагу на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів перебування на його утриманні цивільної дружини ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_5 , одне лише свідоцтво про народження дитини не підтверджує вказаного факту. Крім того, у свідоцтві про народження неповнолітньої ОСОБА_5 вказаний батько ОСОБА_6 , який за законом несе обов`язок по її утриманню.

При цьому суд критично оцінює доводи позивача відносно того, що він є військовослужбовцем і більша частина його доходу витрачається на придбання амуніції і всього необхідного для здійснення військової служби, адже потреби батька в своєму забезпеченні не можуть нівелювати потреби його дітей, яких він зобов`язаний утримувати до досягнення ними повноліття. До того ж, зазначені обставини, не підтверджені жодними доказами.

З урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12,81 ЦПК України, суд встановив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження зміни майнового стану позивача в сторону погіршення.

Також суд враховує, що стан здоров`я позивача не перешкоджає продовженню проходження ним військової служби.

Здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (стаття 155 СК України).

Також суд зауважує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обидва з батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку, на матір.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Розглянувши справу в межах заявлених вимог, з урахуванням поданих доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних допустимих та достатніх доказів, що із моменту постановлення судового рішення про стягнення аліментів суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вимога про стягнення судових витрат, згідно ст. 141 ЦПК України не вирішується, так як в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України«Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована поставною Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року); статтями 141, 180-184,191,192 СК України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76 - 81, 128, 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бєлкіна Д.С.