Справа № 445/1056/25
провадження № 2/445/782/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сивака В. М.

секретаря судового засідання Захарчук Н.Я.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Золочів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно та встановлення фактів, що мають юридичне значення. В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її двоюрідний брат ОСОБА_2 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, яка складається з: житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1599 га в межах згідно з планом, яка розташована на території с. Кам?янисте Підлипецької сільської ради. Враховуючи те, що у брата не було більше родичів, крім позивача і те, що остання фактично з ним проживала до дня його смерті і похоронила його, з метою спадкування зазначеного вище майна, ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса. Однак, нотаріус відмовив їй у прийманні заяви про прийняття спадщини та вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв?язку з тим, що з поданих нею документів не вбачається за можливе встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, не можливо встановити факт родинних стосунків, а також відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно, зокрема немає документів на будинок, а на земельну ділянку є лише копія Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1234, який видано на підставі рішення виконкому Підлипецької сільської Ради народних депутатів від 26.04.1996 № 23/24. За життя ОСОБА_2 згідно Договору про передачу в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 19.05.1976 Золочівською міською радою депутатів трудящих була передана у безстрокове користування земельна ділянка площею 400 кв. м. для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . На переданій земельній ділянці брат позивача побудував будинок, однак за життя у встановленому законом порядку не оформив права власності на нього. Через це нотаріус порадив позивачу звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав.

В підготовче засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Представник відповідача, Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області, в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, вимоги позову не заперечив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до даних архівної довідки Центрального державного історичного архіву

України, м. Львів від 04.03.2025 № T-33 у фонді 201 «Греко-католицька митрополиче консисторія, м. Львів» у метричній книзі греко-католицької парафії с. Вишенька Велика

Городоцького повіту Львівського воєводства зі записами про народження за 1902-1904, 1906 1939, 1943 р.р., про смерть за 1909 р., виявлено інформацію про народження під №78 за 1911 рік про народження 01.08.1911 Ханас Ксенії, батьками якої були ОСОБА_3 (син ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) та Теодора - донька ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 26.07.1989, ОСОБА_8 народжений в с. Заїзд Яворівського району Львівської області та ОСОБА_9 , уродженка с. Вишенька Велика Яворівського району Львівської області-одружились 10.02.1934, після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на

« ОСОБА_10 ». Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 17.12.1948, ОСОБА_11 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Підлипці, її батьками є ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 28.08.1968

ОСОБА_11 у 28.08.1968 одружилась із ОСОБА_14 . Після реєстрації шлюбу ОСОБА_11 присвоєно прізвище чоловіка - « ОСОБА_15 ». Відповідно до іншої архівної довідки № T-41 від 04.03.2025, 25 жовтня 1920 року відбувся шлюб між ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ) та ОСОБА_19 (вдовою по ОСОБА_20 , донька ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ). Також згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 20.02.1970,

ОСОБА_21 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Вишенька Велика Яворівського району Львівської області, її батьками були: ОСОБА_22 та

ОСОБА_23 . Відповідно до витягу з ДРАЦС громадян про державну реєстрацію народжень від 14.03.2025 в реєстрі міститься актовий запис про народження ОСОБА_24

ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , батьками якого вказані ОСОБА_25 та ОСОБА_21 . Таким чином, з наданих матеріалів справи встановлено, що мати позивача, ОСОБА_13 , та мати покійного ОСОБА_2 , ОСОБА_21 , були рідними сестрами по матері - ОСОБА_23 , відповідно позивач є двоюрідною сестрою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, технічні помилки, допущені при внесенні відповідних записів, зокрема зазначення по-різному прізвищ батьків та його дівочого " ОСОБА_10 " та " ОСОБА_26 ", помилки у написанні імені її матері " ОСОБА_27 " та " ОСОБА_27 ", а також по батькові матері покійного " ОСОБА_28 " і " ОСОБА_29 " призвели до унеможливлення встановлення факту родинних відносин між позивачем та покійним двоюрідним братом і сестрою у позасудовому порядку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно роз?яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" вказує, що суд може встановити факт родинних відносин, якщо в органах РАЦС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення Під родинними відносинами слід розуміти кровний зв?язок між особами, які походять одне від одного (пряма лінія родинних відносин) і кровний зв?язок між особами, які походять від спільного предка (бічна лінія родинних відносин). У прямій лінії родинних відносин знаходяться: мати і син (або донька), батько і син (або донька), дід і внук (внучка), бабка і внук (внучка), прадід і правнук (правнучка), прабабка і правнук (правнучка). У родинних відносин знаходяться, наприклад: рідні брати і сестри, дядько і племінник (племінниця), тітка і племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри тощо. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається її спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останне місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Згідно з положеннями статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина перша). Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України (частина друга). Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом статті 1262 ЦК України 1262 у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно із статтею 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У відповідності до статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали за спадкодавцем однією сім?єю не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 1265 ЦК України передбачено, що у п?яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Таким чином, у п?яту чергу спадкують наступні родичі спадкодавця: онуки (другий ступінь споріднення): правнуки, прабаба, прадід, племінники (третій ступінь споріднення. двоюрідні брати та сестри, двоюрідні онуки; двоюрідні діди та бабки, двоюрідні брати та сестри (четвертий ступінь споріднення); двоюрідні правнуки, двоюрідні прадіди та прабабки, двоюрідні племінники, двоюрідні дядьки та тітки, троюрідні брати та сестри (п?ятий ступінь споріднення); троюрідні правнуки, Троюрідні прадіди та прабабки, троюрідні племінники. троюрідні дядьки та тітки, чотириюрідні брати та сестри (шостий ступінь споріднення). Подібні висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 19 квітня 2021 року: справі № 644/6925/19 (провадження N 61-14618св20) та віл 12 липня 2021 року у справі № 449/496/18 (провадження № 61-2557св20), від 26 квітня 2023 року у справі № 2-350/2004 (провадження № 61-7128в20), від 14 лютого 2024 року у справі № 404/7153/20 (провадження № 61-2913ев23), від 28 лютого 2024 року у справі № 201/8818/21 (провадження № 61-8705 св23). За правилами частини першої статті 1268 ІК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини третьої статті 1268 ШК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв: спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заяви про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). За змістом ч. 1ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. До складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з роз?ясненнями, викладеними у п. п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" № 7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв?язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов?язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі N 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З доданих до матеріалів справи документів встановлено, що єдиним спадкоємцем майна померлого ОСОБА_2 є його двоюрідна сестра, яка є спадкоємцем п?ятої черги та проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у відповідності до ч. 3 ст. 1269 Цивільного кодексу України вважаюся такою, що прийняла спадщину. Згідно зі статтею 1218 ІК України до складу спадщини входять усі права та обов?язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За життя брат позивача набув у власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1599 та в межах згідно з планом, яка розташована на території, Кам?янисте Підлипецької сільської ради, право на яку підтверджується Державним актом сері ЛВ № 1234, який видано на підставі рішення виконкому Підлипецької сільської Ради народних депутатів від 26.04.1996 року № 23/24. Також за життя ОСОБА_2 , згідно Договору про передачу в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особисто власності з кількістю кімнат від однієї до п?яти включно від 19.05.1976 Золочівською міською Радою депутатів трудящих була передана у безстрокове користування земельна ділянка площею 400 кв.м. для будівництва індивідуального житлового будинку на прав особистої власності, яка розташована на адресою АДРЕСА_1 . На переданій земельній ділянці бра позивача побудував будинок, однак за життя у встановленому законом порядку не оформив права власності на нього. Зазначене підтверджується довідкою Золочівського МБТІ від 30.04.2025 № 482. Таким чином у зв?язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на майно, зокрема немає документів на будинок, а на земельну ділянку є лише копія Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1234, який видано на підставі рішенн виконкому Підлипецької сільської Ради народних депутатів від 26.04.1996 року № 23/2 нотаріус не може оформити спадкових прав позивача. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захист прав та законних інтересів особи є визнання права. Згідно ст. ст. 328, 1216 ЦК України, право власності набувається на підставах, що н заборонені законом, спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від особи, як померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування є однією з підста виникнення права власності. Згідно із ст.328 ЦК України право власності вважається набути правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти свої майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Положення ст.ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставіспадкування. Отже, з огляду на те, що покійному двоюрідному брату позивача дійсно належала на праві власності земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1599 га в межах згідно з планом, яка розташована на території с Кам`янисте Підлипецької сільської ради, право на яку підтверджується Державним актом серії ЛВ № 1234, який видано на підставі рішення виконкому Підлипецької сільської Ради народних депутатів від 26.04.1996, №23/24, оригінал якого втрачено, суд вважає, що є всі підстави для того, щоб визнати за позивачем право власності на вказане вище спадкове майно - земельну ділянку. Згідно листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних 1 кримінальних справ від 16.05.2013 N 04-753/0/4.13 "Про судову практику розглялу цивільних справ про спадкування" при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов?язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 № 7/5 і зареєстроване в Мін?юсті 18 лютого 2002 за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України і Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до розділу І Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського тишу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року реєстрацію будинків, обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Відповідно до абз. першого п. 4 Розділу ІІ Інструкції реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селиш міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Відповідно до п. 7 Розділу ІІ Інструкції реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1. До реєстрації - правовстановлюючих документів та копії з них, засвідчені у встановленому законом порядку, копії цих документів залишаються в справах бюро технічної інвентаризації. Пунктом 9 Розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками, збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа в виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 30 квадратних метрів; збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруд сільськогосподарського призначення. Отже, прийняттю в експлуатацію підлягають індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року. Індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Зазначене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17, від 15.01.2021 у справі № 1540/3952/18. Враховуючи, що житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 завершений будівництвом до 5 серпня 1992 року, а тому не потребує введення в експлуатацію. Відповідно до ст. 31 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об?єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об?єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Про факт завершення будівництва свідчить чинний технічний паспорт на житловий будинок. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що представлені суду документи достовірно вказують на те, що померлий ОСОБА_2 є двоюрідним братом позивача. Окрім того, судом встановлено, що спадкоємиця ОСОБА_1 в шестимісячний термін вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини спільно проживала зі своїм двоюрідним братом, ОСОБА_2 , піклувалася про стан його здоров`я, доглядала за будинком. За викладених обставин судом встановлені факти постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно змісту ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. З врахуванням того, що представником відповідача позов визнано до проведення підготовчого засідання, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з врахуванням того, що позивач має право на спадкування майна після смерті двоюрідного брата, як спадкоємець за законом, відсутність інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, позивач спадщину прийняла, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори, проте відсутність оригіналів державних актів на право власності на спадкові земельні ділянки є перешкодою для реалізації нею свого спадкового права, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Керуючись ст. 2, 4, 5, 11, 13, 200, 206, 258, 259, 263-265, 272, 273 ЦПК України, ст. 16, 328, 386, 392, 1216-1218, 1222, 1223, 1225, 1268, 1272, 1296 ЦК України, суд,-

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити. Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідною сестрою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала разом з двоюрідним братом ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,1599 га в межах згідно з планом, для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Кам`янське Підлипецької сільської ради, право на яку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1234, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30-ти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Рішення набирає законної сили після закінчення 30-денного строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Повне судове рішення складено 24.07.2025.

Суддя В. М. Сивак