ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 липня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/7730/24

Головуючий у першій інстанції Деркач О. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/723/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Деркача О.Г. від 23 січня 2025 року, місце ухвалення рішення - м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення 23 січня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з даним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків, в якому просили стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 аліменти на утримання непрацездатних батьків, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 1/4 частині доходів відповідачів, на кожного із батьків, починаючи з дати подання позовної заяви до суду. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказували, що вони є подружжям та мають двох повнолітніх дочок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дівочі прізвища яких ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження. За доводами позивачів, вони є пенсіонерами, мають ряд захворювань, отримують мінімальні пенсії, а їх повнолітні дочки, не зважаючи на те, що працюють і мають джерела доходів, їм не допомагають. Позивачі зазначали, що вони змушені платити комунальні послуги за себе та за дочок. За доводами позивачів, на даний час їх пенсії на прожиття, сплату комунальних послуг не вистачає, у зв`язку з чим, вони були змушені постійно брати споживчі кредити, і намагаються перекривати їх один одному. Позивачі стверджують, що їх повнолітні дочки у добровільному порядку відмовляються їм допомагати, як своїм непрацездатним батькам, що стало підставою для звернення позивачів з даним позовом до суду.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23.01.2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків, відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять ухвалити рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції від 23.01.2023 року, при цьому стягнути із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 аліменти на утримання непрацездатних батьків, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 1/4 частині доходів відповідачів, на кожного із батьків. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказують, що рішення суду першої інстанції від 23.01.2025 року є необґрунтованим, необ`єктивним та таким, що підлягає скасуванню. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначають, що доводи відповідачів відносно перешкоджання їм позивачами у користуванні спільною власністю, вчинення позивачами психологічного та фізичного насильства над ними у дитинстві, не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами, тому суд першої інстанції не мав підстав враховувати дані доводи при ухваленні оскаржуваного рішення від 23.01.2025 року. Апелянти вважають необґрунтованими та такими, що не підтверджуються відповідними доказами у справі доводи відповідача ОСОБА_3 відносно того, що вона не отримує аліменти на дитину, яка отримує освіту, а також відносно того, що ОСОБА_3 через психологічний стан не мала змоги проживати із батьками та була вимушена винаймати житло. За доводами апелянтів, не заслуговують на увагу посилання відповідача ОСОБА_3 на ті обставини, що вона проводила капітальний ремонт у будинку, та брала кредит на придбання будівельних матеріалів та обладнання для будинку, оскільки відповідні роботи проводились лише в частині будинку, в якій проживає ОСОБА_3 . Доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_3 не надано жодних квитанцій про сплату нею та її сестрою комунальних послуг за попередні роки, при цьому, позивачі не мають змоги отримувати субсидію, оскільки при її нарахуванні приймаються до уваги доходи всіх, хто зареєстрований та проживає у будинку. Апелянти зазначають, що відповідачем ОСОБА_4 не надано жодних доказів на підтвердження розміру її доходів за кордоном та не надано підтверджень щомісячної допомоги позивачам. За доводами апелянтів, суд першої інстанції не мав приймати до уваги твердження ОСОБА_4 відносно події ДТП, яка вплинула на її стан здоров`я та спричинила відповідні витрати на лікування, оскільки ОСОБА_4 не надала жодного підтвердження ДТП та наявності або відсутності страхового полісу щодо компенсації. Апелянти вказують, що доказів щодо цільового використання кредиту, який брала ОСОБА_4 на лікування, нею не надано. Доводи апеляційної скарги стверджують, що медичне обстеження, яке пройшла ОСОБА_4 у зв`язку із ДТП 25.10.2024 року, було проведено через три роки після події ДТП, та після звернення позивачів до суду з даним позовом про стягнення аліментів. Апелянти вважають, що суд першої інстанції не мав підстав враховувати при розгляді вимог заявленого ними позову доводи ОСОБА_4 відносно того, що вона не працює за станом здоров`я, оскільки нею не надано доказів підготовки документів на медико-соціальну комісію для отримання інвалідності. Апелянти стверджують, що посилання відповідачів відносно того, що позивачі мають біля будинку земельну ділянку, вирощують сільськогосподарську продукцію та не мають потреби у харчових продуктах, не відповідають дійсності, зважаючи на стан здоров`я позивачів, їх поважний вік, який не дозволяє їм фізично працювати на землі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просять залишити без задоволення подану апеляційну скаргу, у зв`язку із її необґрунтованістю, та залишити без змін рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23.01.2025 року у даній цивільній справі.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу позивачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 просять задовольнити у повному обсязі вимоги поданої ними апеляційної скарги на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23.01.2025 року у справі №751/7730/24.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23.01.2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків, без повідомлення (виклику) учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору належним чином повідомлялися про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі, та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_1 , актовий запис №1107 (а.с.12).

Позивачі є батьками повнолітніх дочок - ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (до укладення шлюбу - ОСОБА_5 ), що підтверджується свідоцтвами про їх народження, відповідно, серії НОМЕР_2 , актовий запис №76 та серії НОМЕР_3 (а.с.13,14).

Згідно договору купівлі продажу будинку від 10.07.2002 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 (після укладення шлюбу - ОСОБА_10 ) та ОСОБА_11 , є власниками, в рівних частинах, житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.55).

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.62).

ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.54).

Згідно копії довідки про доходи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Чернігівському об`єднаному управлінні ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за віком у розмірі 4 104 грн. 86 коп. у місяць, сума пенсії за період з 01.01.2024 року по 30.06.2024 року складає 24 231 грн. 22 коп. (а.с.23).

Відповідно до копії довідки про доходи, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Чернігівському об`єднаному управлінні ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за віком у розмірі 3 747 грн. 76 коп. у місяць, сума пенсії за період з 01.01.2024 року по 30.06.2024 року складає 21 900 грн. 80 коп. (а.с.24).

Як вбачається із наданих позивачами медичних документів, ОСОБА_1 має захворювання: Облітеруючий атеросклероз артерій нижніх кінцівок ІІ-ІІІ ст. Оклюзія стегново-підколінного сегменту справа. ОСОБА_12 ІХС. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик З. СН І, ФК І; 24.12.2021 року проведено оперування: Емболтромбектомію із підколінної артерії, ПСА з аллопластикою справа (а.с.22). ОСОБА_2 має захворювання по ЖКХ: Гострий флегмонозний калькульозний холецистит. Холецистекомія 28.04.2016.; ІХС. Дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст. ст.2 (а.с.21).

На обгрунтування своїх заперечень проти вимог заявленого позову, відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було надано: довідки про доходи ОСОБА_3 ; платіжні інструкції (квитанції), щодо оплати комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 ; накладні (платіжні документи) про придбання будівельних та інших матеріалів; платіжні документи про здійснення міжнародних грошових переказів на ім`я ОСОБА_1 , тощо (а.с.60, 61, 74-100, 133-143).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 23.01.2025 року, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків, суд першої інстанції зазначив, що необхідність матеріальної допомоги визначається у кожному конкретному випадку, в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. При цьому, судом першої інстанції було прийнято до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05.09.2019 року у справі № 212/1055/18-ц; від 10.10.2018 року у справі № 301/160/17; від 21.06.2018 року у справі № 640/919/17; від 07.11.2018 року у справі № 400/1621/16-ц; висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 13.04.2016 року у справі №6-3066цс15. Судом першої інстанції в ході розгляду даної справи встановлено, що, як вбачається із наданих позивачами довідок про доходи, розмір їх пенсій є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу отримують пенсію у розмірах, що забезпечує їх прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. При розгляді вимог заявленого позову судом першої інстанції було враховано, що відповідач ОСОБА_3 , згідно наданих нею доказів, приймає участь в утриманні будинку, а відповідач ОСОБА_4 , згідно наданих нею доказів, приймає участь у матеріальному утриманні батьків. При цьому, судом першої інстанції було відхилено доводи позивачів щодо отриманнями ними споживчих кредитів для існування, як такі, які не підтверджені відповідними доказами по справі. Суд першої інстанції зазначив у рішенні від 23.01.2025 року, що сам по собі розмір пенсії не може бути беззаперечним доказом необхідності матеріальної допомоги. Щодо необхідності витрат позивачів на лікування у зв`язку із наявними захворюваннями, суд першої інстанції звернув увагу, що вказані витрати не пов`язані з тяжкою хворобою та не належать до матеріального утримання батьків, у розумінні статей: 202, 203, 206 Сімейного Кодексу України; відтак повнолітні діти не зобов`язані безумовно покривати ці витрати. Судом першої інстанції констатовано, що недоведення належними та допустимими доказами факту потреби у матеріальній допомозі виключає можливість застосування ч.1 статті 202 Сімейного Кодексу України та покладення на відповідачів обов`язку утримувати своїх батьків. З огляду на вищевикладене, враховуючи надані позивачами і відповідачами суду докази з позиції їх належності та допустимості, враховуючи норми чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 позову про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відносно того, що рішення суду першої інстанції від 23.01.2025 року є необґрунтованим, необ`єктивним та таким, що підлягає скасуванню, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 23.01.2025 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначають, що доводи відповідачів відносно перешкоджання їм позивачами у користуванні спільною власністю, вчинення позивачами психологічного та фізичного насильства над ними у дитинстві, не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами, тому суд першої інстанції не мав підстав враховувати дані доводи при ухваленні оскаржуваного рішення від 23.01.2025 року. Апелянти вважають необґрунтованими та такими, що не підтверджуються відповідними доказами у справі доводи відповідача ОСОБА_3 відносно того, що вона не отримує аліменти на дитину, яка отримує освіту, а також відносно того, що ОСОБА_3 через психологічний стан не мала змоги проживати із батьками та була вимушена винаймати житло. За доводами апелянтів, не заслуговують на увагу посилання відповідача ОСОБА_3 на ті обставини, що вона проводила капітальний ремонт у будинку, та брала кредит на придбання будівельних матеріалів та обладнання для будинку, оскільки відповідні роботи проводились лише в частині будинку, в якій проживає ОСОБА_3 . Доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_3 не надано жодних квитанцій про сплату нею та її сестрою комунальних послуг за попередні роки, при цьому, позивачі не мають змоги отримувати субсидію, оскільки при її нарахуванні приймаються до уваги доходи всіх, хто зареєстрований та проживає у будинку. Апелянти зазначають, що відповідачем ОСОБА_4 не надано жодних доказів на підтвердження розміру її доходів за кордоном та не надано підтверджень щомісячної допомоги позивачам. За доводами апелянтів, суд першої інстанції не мав приймати до уваги твердження ОСОБА_4 відносно події ДТП, яка вплинула на її стан здоров`я та спричинила відповідні витрати на лікування, оскільки ОСОБА_4 не надала жодного підтвердження ДТП та наявності або відсутності страхового полісу щодо компенсації. Апелянти вказують, що доказів щодо цільового використання кредиту, який брала ОСОБА_4 на лікування, нею не надано. Доводи апеляційної скарги стверджують, що медичне обстеження, яке пройшла ОСОБА_4 у зв`язку із ДТП 25.10.2024 року, було проведено через три роки після події ДТП, та після звернення позивачів до суду з даним позовом про стягнення аліментів. Апелянти вважають, що суд першої інстанції не мав підстав враховувати при розгляді вимог заявленого ними позову доводи ОСОБА_4 відносно того, що вона не працює за станом здоров`я, оскільки нею не надано доказів підготовки документів на медико-соціальну комісію для отримання інвалідності. Апелянти стверджують, що посилання відповідачів відносно того, що позивачі мають біля будинку земельну ділянку, вирощують сільськогосподарську продукцію та не мають потреби у харчових продуктах, не відповідають дійсності, зважаючи на стан здоров`я позивачів, їх поважний вік, який не дозволяє їм фізично працювати на землі.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (ч.8 статті 7 Сімейного Кодексу України).

Згідно із приписами ч.1 статті 202 Сімейного Кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той із батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою із інвалідністю I, II чи III групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Відповідно до положень статті 203 Сімейного Кодексу України, дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Положеннями статті 205 Сімейного Кодексу України регламентовано, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно статті 206 Сімейного Кодексу України, у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними.

Непрацездатними є особи, визнані установленим Законом порядком особами із інвалідністю, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Непрацездатним вважається той із батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою із інвалідністю I, II, III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається у кожному конкретному випадку, залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 Сімейного Кодексу України), не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їх доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 Сімейного кодексу України).

Як вбачається із наведеного вище, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується із їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09. 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19.

Приписами ч.4 статті 263 ЦПК України регламентовано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із частинами 1-3 статті 12, ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачі є батьками повнолітніх дочок - ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (до укладення шлюбу - ОСОБА_5 ), що підтверджується свідоцтвами про їх народження, відповідно, серії НОМЕР_2 , актовий запис №76 та серії НОМЕР_3 (а.с.13,14).

Згідно договору купівлі продажу будинку від 10.07.2002 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 (після укладення шлюбу - ОСОБА_10 ) та ОСОБА_11 , на даний час ОСОБА_4 , є власниками, в рівних частинах, житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.55).

Відповідно до копії довідки про доходи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Чернігівському об`єднаному управлінні ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за віком у розмірі 4 104 грн. 86 коп. у місяць, сума пенсії за період з 01.01.2024 року по 30.06.2024 року складає 24 231 грн. 22 коп. (а.с.23).

Згідно копії довідки про доходи, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Чернігівському об`єднаному управлінні ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за віком у розмірі 3 747 грн. 76 коп. у місяць, сума пенсії за період з 01.01.2024 року по 30.06.2024 року складає 21 900 грн. 80 коп. (а.с.24).

Як вбачається із наданих позивачами медичних документів, ОСОБА_1 має захворювання: Облітеруючий атеросклероз артерій нижніх кінцівок ІІ-ІІІ ст. Оклюзія стегново-підколінного сегменту справа. ОСОБА_12 ІХС. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик З. СН І, ФК І; 24.12.2021 року проведено оперування: Емболтромбектомію із підколінної артерії, ПСА з аллопластикою справа (а.с.22). ОСОБА_2 має захворювання по ЖКХ: Гострий флегмонозний калькульозний холецистит. Холецистекомія 28.04.2016.; ІХС. Дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст. ст.2 (а.с.21).

Разом з тим, на обгрунтування своїх заперечень проти вимог заявленого позову, відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було надано: довідки про доходи ОСОБА_3 ; платіжні інструкції (квитанції), щодо оплати комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 ; накладні (платіжні документи) про придбання будівельних та інших матеріалів; платіжні документи про здійснення міжнародних грошових переказів на ім`я ОСОБА_1 , тощо (а.с.60, 61, 74-100, 133-143).

Приймаючи до уваги документально підтверджені фактичні обставини даної справи, у контексті вказаних вище норм права, які регламентують спірні правовідносини, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 23.01.2025 року про відсутність правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позову до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що сам по собі розмір пенсії позивачів, не може бути беззаперечним доказом необхідності отримання матеріальної допомоги. При цьому, судом першої інстанції зазначено, що витрати позивачів на лікування, у зв`язку із наявними захворюваннями, не пов`язані з тяжкою хворобою, та не належать до матеріального утримання батьків, у розумінні статей: 202, 203, 206 Сімейного Кодексу України; відтак повнолітні діти не мають безумовного обов`язку покривати ці витрати. Доводи позивачів щодо отримання ними споживчих кредитів для існування, не можуть бути підставою для задоволення вимог заявленого позову, оскільки вони не підтверджені належними та достатніми доказами, у розумінні статей: 77, 80 ЦПК України. Доводи поданої апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що недоведення позивачами належними та допустимими доказами факту потреби у матеріальній допомозі, виключає можливість застосування ч.1 статті 202 Сімейного Кодексу України, та покладення на відповідачів обов`язку утримувати батьків.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 23.01.2025 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони спору посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23.01.2025 року, залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 січня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 31.07.2025 року.

Головуючий: Судді: