Справа № 570/6049/24
Номер провадження 2/570/411/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.,

за участю секретаря судового засідання Атаманюк С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, -

в с т а н о в и в :

25.11.2024 року до Рівненського районного суду Рівненської області звернулася Фізична особа-підприємець « ОСОБА_1 » (далі позивач) із позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач) про відшкодування збитків в порядку регресу.

Короткий зміст заяв по суті справи.

У позовній заяві позивач просить, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.04.2024 року, стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 4 782 грн. 41 коп., судові витрати у розмірі 1 211,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 12 793,30 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що між ПрАТ «СК «ВУСО»» та ОСОБА_3 було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №216498184 від 28.03.2023 року щодо транспортного засобу «OPEL ASTRA» д.н.з. « НОМЕР_1 ».

24.01.2024 року о 16 год. 55 хв.в м.Рівне по вул.Кулика і Гудачека, 23 водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «OPEL ASTRA» д.н.з. « НОМЕР_1 » під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб «BMW 520» д.н.з. « НОМЕР_2 », який перебував у нерухомому стані. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «BMW 520» отримав механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків.

Крім того, 24.01.2024 року о 16 год. 55 хв. в м.Рівне по вул. Кулика і Гудачека, 23, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «OPEL ASTRA» д.н.з. « НОМЕР_1 », будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди залишив її місце.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 09.02.2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ст.122-4 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили.

Так, потерпіла особа від вищевказаної ДТП ОСОБА_4 , який є власником автомобіля «BMW 520» д.н.з. « НОМЕР_2 », звернувся до страхової компанії ПрАТ «СК «ВУСО»» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО»» 22.03.2024 року було здійснено огляд автомобіля «BMW 520» д.н.з. « НОМЕР_2 » та складено акт огляду транспортного засобу, заяву на виплату, ремонтну калькуляцію, та фото-таблицю пошкоджень.

Факт ДТП від 24.01.2024 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО»» страховим випадком, що підтверджується страховими актами №2354295-1 від 15.04.2024 року та співробітниками страхової компанії було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого у розмірі 4 782 грн. 41 коп., що підтверджується відповідними платіжними документами.

Отже, з моменту виплати страхового відшкодування потерпілому, тобто з 15.04.2024 року у ПрАТ «СК «ВУСО»» виникло право регресної вимоги до ОСОБА_2 , як винуватця ДТП.

Разом з тим, позивач зазначає, що 29.07.2024 року ПрАТ «СК «ВУСО»» та ФОП « ОСОБА_1 » уклали Договір №29/07/2024 про відступлення права вимоги від 29.07.2024 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих Первісному кредитору по договору страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №216498184 від 28.03.2023 року.

30.07.2024 року відповідачу було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак відповідач проігнорував таку вимогу, жодних платежів на користь позивача не здійснив.

23.01.2025 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив про те, що, він не погоджується з сумою відшкодування збитків, оскільки позивач просить в позовній заяві стягнути збитки у сумі 9 863, 98 грн., однак як вбачається з матеріалів, зокрема страхового акту №2354295-1 від 15.04.2024 року та платіжної інструкції від 15.04.2024 року ОСОБА_4 виплачено страхове відшкодування на суму 4 782,41 грн. А тому вважає заявлену позивачем суму у розмірі 9 863, 98 грн. безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Також відповідач просив зменшити розмір судового збору на 50%, а також заперечував щодо заявленої суми витрат на правничу допомогу, яку він вважає завищеною та не співмірною із складністю справи, потраченим адвокатом часом та обсягом наданих адвокатом послуг, а також такою, що не відповідає принципам справедливості, пропорційності та розумності. Крім того, зазначив про те, що з 23.09.2022 року здійснює військову службу в Збройних Силах України, а тому покладення на нього надмірного тягаря у вигляді необгрунтованих витрат на правничу допомогу не відповідатиме, на його думку, критерію справедливості, тому просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1 000 грн. До відзиву на позовну заяву відповідач долучив копію посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_3 від 14.12.2023 року та довідку про перебування на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_4 .

09.04.2025 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог від 08.04.2024 року, в якій представник зазначив про те, що у позовній заяві допущено помилку в п.2 прохальної частини, та просив прийняти уточнення, де викладено п.2 прохальної частини позовної заяви в наступній редакції: «Задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ФОП « ОСОБА_1 » завдані збитки в порядку регресу у розмірі 4 782 грн. 41 коп.

Також, 09.04.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій представник зазначив про те, що виправив допущену арифметичну помилку у позовній заяві в прохальній її частині, а також представник вважає необгрунтованими заперечення відповідача щодо суми стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки адвокатом в інтересах позивача було здійснено ряд дій, збір інформації, направлення запитів, заяв, що відображено в долучених до справи документах, а тому вважає обгрунтованою заявлену вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу саме в розмірі 12 793 грн. 30 коп.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 18.12.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене провадження у даній справі, призначено судове засідання з участю сторін на 15:00 год. 23.01.2025 року.

09.01.2025 року від позивача надійшла заява про участь в засіданні 23.01.2025 року та в подальших засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 10.01.2025 року заяву позивача задоволено та ухвалено провести судове засідання 23.01.2025 року та наступні судові засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням ЄСІТС.

23.01.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

23.01.2025 року судове засідання відкладено у зв`язку з наданням позивачу часу для ознайомлення з відзивом на позов, поданим відповідачем до 16:00 год. 18.03.2025 року.

18.03.2025 року судове засідання відкладено у зв`язку з повідомленням про замінування приміщення суду до 11:15 год. 15.04.2025 року.

09.04.2025 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, а також відповідь на відзив відповідача.

14.04.2025 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 15.04.2025 року заяву позивача про уточнення позовних вимог задоволено та відкладено судове засідання до 09:30 год. 09.05.2025 року.

06.05.2025 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.

09.05.2025 року судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача до 12:00 год. 27.05.2025 року.

27.05.2025 року судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача до 08:45 год. 22.07.2025 року.

22.07.2025 року в судове засідання сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. 03.07.2025 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, де також зазначили про те, що не заперечують щодо заочного розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «ВУСО»» та ОСОБА_3 було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №216498184 від 28.03.2023 року щодо транспортного засобу «OPEL ASTRA» д.н.з. « НОМЕР_1 ».

Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду №456014, а також копії протоколів серії ААД №685285 від 25.01.2024 року та серії ААД №615471 від 25.01.2024 року, які містяться в матеріалах справи, 24.01.2024 року о 16 год. 55 хв.в м.Рівне по вул.Кулика і Гудачека, 23 водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «OPEL ASTRA» д.н.з. « НОМЕР_1 » під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб «BMW 520» д.н.з. « НОМЕР_2 », який перебував у нерухомому стані. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «BMW 520» отримав механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків.

Крім того, 24.01.2024 року о 16 год. 55 хв. в м.Рівне по вул. Кулика і Гудачека, 23, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «OPEL ASTRA» д.н.з. « НОМЕР_1 », будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди залишив її місце.

Вказані обставини підтверджені також і постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 09.02.2024 року, а також відповідно до вказаної постанови ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ст.122-4 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили 20.02.2024 року.

Так, потерпіла особа від вищевказаної ДТП ОСОБА_4 , який є власником автомобіля «BMW 520» д.н.з. « НОМЕР_2 » звернувся до страхової компанії ПрАТ «СК «ВУСО»» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО»» 22.03.2024 року було здійснено огляд автомобіля «BMW 520» д.н.з. « НОМЕР_2 » з метою встановлення характеру та розміру шкоди та складено акт огляду транспортного засобу з фото-таблицею, а також проведено ремонтну калькуляцію №2354295 від 09.04.2024 року, згідно якої загальна вартість ремонту без ПДВ пошкодженого автомобіля «BMW 520» д.н.з. « НОМЕР_2 » складає 6 782,41 грн.

Згідно страхового акту №2354295-1 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №216498184 від 28.08.2023 року, факт ДТП 24.01.2024 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО»» страховим випадком та прийнято рішення про виплату ОСОБА_4 страхового відшкодування у розмірі 4 782,41 грн.

Згідно платіжної інструкції №22639 від 15.04.2024 року ПрАТ «СК «ВУСО»» перерахувало ОСОБА_4 4 782,41 грн. в якості страхового відшкодування зг.СА №2354295-1 від 15.04.2024 р. та дог.№216498184 від 28.08.2023 р. стр. ОСОБА_3 , заява 23.03.2024 р.

29.07.2024 року ПрАТ «СК «ВУСО»» та ФОП « ОСОБА_1 » укладено Договір №29/07/2024 про відступлення права вимоги від 29.07.2024 року, відповідно до якого Первісний кредитор ПрАТ «СК «ВУСО»» відступає, а Новий кредитор ФОП « ОСОБА_1 » отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих Первісному кредитору по договору страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №216498184 від 28.03.2023 року, що підтверджується зокрема і Додатком до Договору, а також платіжною інструкцією №10 від 30.07.2024 року, які містяться в матеріалах справи.

30.07.2024 року відповідачу було направлено вимогу №2007571-1 про відшкодування збитків в порядку регресу, однак відповідач жодних платежів на користь позивача не здійснив.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування.

За змістом ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини.

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно положень ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

За змістом ст.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п.22.1 ст.22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

З огляду на вказане, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майна, а саме автомобіля «BMW 520» д.н.з. « НОМЕР_2 » ОСОБА_4 обгрунтовано звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №216498184 від 28.08.2023 року.

Згідно ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно п. «в» п.п.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Стаття 29 Закону регламентує, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, виплативши потерпілому страхове відшкодування в розмірі 4 782,41 грн., ПрАТ «СК «ВУСО»» отримала право зворотної вимоги (регресу) до винної особи ОСОБА_2 , у розмірі виплаченого відшкодування, а в останнього виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «СК «ВУСО»» таку шкоду в порядку регресу.

Разом з тим, суд враховує, що 29.07.2024 року ПрАТ «СК «ВУСО»» та ФОП « ОСОБА_1 » укладено Договір №29/07/2024 про відступлення права вимоги від 29.07.2024 року, відповідно до якого Первісний кредитор ПрАТ «СК «ВУСО»» відступає, а Новий кредитор ФОП « ОСОБА_1 » отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих Первісному кредитору по договору страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №216498184 від 28.03.2023 року, що підтверджується зокрема і Додатком до Договору, а також платіжною інструкцією №10 від 30.07.2024 року, які містяться в матеріалах справи.

Оскільки позивач ФОП « ОСОБА_1 » у передбачений законом спосіб отримав право вимоги до відповідача ОСОБА_2 з відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом №216498184 від 28.03.2023 року, а матеріали справи не містять жодних доказів здійснення відповідачем такого відшкодування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, відтак підлягають задоволенню в частині сплати суми страхового відшкодування у розмірі 4 782,41 коп.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Разом з тим, відповідач у відзиві на позовну заяву просив зменшити розмір судових витрат, зокрема і судового збору на 50%, з огляду також на те, що сума збитків в порядку регресу повинна дорівнювати сумі виплаченого відшкодування - 4782,41 грн.

Суд враховує, що саме після відзиву на позовну заяву позивачем було уточнено позовні вимоги, а саме розмір збитків, які підлягають стягненню у порядку регресу.

Керуючись вимогами ст.ст.141,142 ЦПК України позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що були сплачені при подачі позову до суду, тобто 605,60 грн та стягнути з відповідача на користь позивача решту суми сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено наступне: «Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст.19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тож, відповідно до ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших».

Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у прохальній частині позовної заяви позивачем, зокрема, ставиться питання про стягнення з відповідача 12 793,30 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження надання правничої допомоги у визначеному позивачем розмірі, до матеріалів справи долучено: договір про надання правничої допомоги від 01.02.2024 року, додаткову угоду №1 акт приймання-передачі правничої допомоги до Договору про надання правничої допомоги №88 від 01.02.2024 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 18.10.2024 року на суму 12 793,30 грн., ордер на надання правничої допомоги ФОП « ОСОБА_1 » адвокатом Трикоз Д.Є.

Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

У постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 вказано, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Крім того, судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/15191/19).

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22).

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21).

Суд бере до уваги те, що відповідач вважає завищеним заявлений представником позивача розмір правничої допомоги 12 793,30 грн., таким, що не відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також таким, що не відповідає принципам справедливості, пропорційності та розумності.

Разом з тим, суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17).

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

У додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.

При цьому, суд враховує, що складання позову у даній справі не потребувало аналізу великої кількості документів.

Відтак, надання правничої допомоги адвокатом у даній справі зводилося до складання та подання позовної заяви, відповіді на відзив, інших заяв, з невеликою кількістю доказів, без участі в судових засіданнях.

Враховуючи зазначене, результат розгляду справи в суді, оцінивши подані представником позивача докази на підтвердження понесених витрат, предмет позову, складність справи, поведінку сторони під час розгляду справи, суд вважає що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у сумі 5 000,00 грн., що відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 274, 354, ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » суму витрат сплаченого відшкодування в порядку регресу у розмірі 4 782 (чотири тисячі сімсот вісімдесят дві) грн. 41 коп.

Повернути Фізичній особі-підприємцю « ОСОБА_1 » з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 (п`ять тисяч) грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:

позивач: Фізична особа-підприємець « ОСОБА_1 », РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_7 виданий Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області 20.03.1997 року, РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 01 серпня 2025 року.

Суддя Гладишева Х.В.