П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року м. Київ

Справа №761/15281/25

Провадження: № 22-ц/824/11395/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Сечка Сергія Володимировича в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ»

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Савчук Ю. Н.,

у справі за заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про забезпечення доказів до подачі позовної заяви, заінтересована особа: Державна міграційна служба України,

у с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» звернулося до суду із вказаною заявою про забезпечення доказів до подання позову, яка обґрунтована тим, що заявник має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регрессу, проте, заявнику невідома адреса його місця реєстрації абопроживання, тому, заявник просить суд забезпечити докази шляхом витребування у Державної міграційної служби України інформації про зареєстрвоане місце проживання або перебування ОСОБА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про забезпечення доказів до подачі позову до суду відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Сечко С. В. в інтересах ПрАТ «СК «УСГ» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про забезпечення доказів.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що інформація, яку просить витребувати заявник, необхідна для подальшого звернення до суду з відповідним позовом. Звертає увагу, що «СК «УСГ» зверталося до Державної міграційної служби України з метою отримання такої інформації, на що було отримано відмову, у зв`язку із забороною поширення персональних даних осіб. Вказує, що відсутність такої інформації унеможливлює звернення до суду із позовом, та передує залишенню такої позовної заяви без руху, відповідно положень ст. 175 ЦПК України.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 03 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Від представника Державної міграційної служби України Демидової А. В. надійшов відзив, в якому вона зазначила, що вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки, що заявником не наведено обставин, які б свідчили про те, що заявлені до витребування докази можуть бути втрачені, чи збирання або подання таких доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПрАТ «Страхова компанія «УСГ»задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні заяви ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив із того, що витребування доказів зазначених заявником не є забезпеченням доказів у розумінні ст.ст. 116, 117 ЦПК України.

Крім того, заявник не позбавлений можливості отримати таку інформацію безпосередньо при зверненні до суду із позовом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

У відповідності із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої та другої статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Аналізуючи наведені положення ЦПК України у зіставленні з вимогами заявника насамперед необхідно зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто, забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2021 року у справі №520/14132/18, зробив висновок, що: «процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Тобто, ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів».

Однак, у даному випадку, жодних об`єктивних підстав вважати, що інформація про місце реєстрації чи перебування фізичної особи буде втрачена, заявником не наведено. Така інформація є стабільною та фіксується у реєстрах органів державної влади.

Крім того, витребування такої інформації не є забезпеченням доказу в процесуальному розумінні, оскільки ця інформаціяне є доказом по суті справи (тобто, не підтверджує обставин ДТП, факту вини, обсягу шкоди тощо), а лише слугує для ідентифікації відповідача, тобто, для цілей забезпечення можливості подати відповідний позов.

Зі змісту заяви про забезпечення доказів убачається, що заявлені страховою компанією вимоги по суті необґрунтовані. Обставини, які, на думку заявника, вказують на наявність ризику втрати цих документів, полягають у тому, що заявник отримав відмову від Державної міграційної служби України про надання інформації про зареєстроване місце проживання або перебування ОСОБА_1 , а не того, що витребувану інформацію у майбутньому не вдасться отримати взагалі.

Тобто, зазначена заява про забезпечення доказів не відповідає критеріям, визначеним статтею 116 ЦПК України.

При цьому, ПрАТС «СК «УСГ» не вказує причин, що перешкодили звернутися до ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» як страховика цивільно - правової відповідальності транспортного засобу «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , із відповідним запитом щодо отримання необхідної для звернення до суду інформації.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в заяві про забезпечення доказів заявником не наведено жодного об`єктивного факту на підтвердження того, що зазначена у заяві інформація, яка підлягає витребуванню, може бути втрачена або її збирання чи подання стане згодом неможливим чи утрудненим. Заява не має обґрунтувань щодо ймовірності виникнення таких обставин у майбутньому. Фактично, заявник просить суд не забеспечити докази, а зібрати докази, необхідні йому для подачи до суду позовної заяви, що не передбачено діючим законодавством. Довідка про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 не є доказом щодо предмету і підстав майбутнього позову ПрАТС «СК «УСГ» до ОСОБА_1 , а є інформацією необхідною для дотримання ПрАТС «СК «УСГ» правил теріторіальної підсудності, що не є доказами в розумінні положень ст. 116 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявник не позбавлений можливості отримати необхідну інформацію шляхом її витребування вже у межах розгляду справи після подання позову, а отже, підстав для застосування механізму забезпечення доказів не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до повторення позиції заявника, яка вже була належним чином оцінена судом, та не містять обґрунтованих підстав для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції, постановлена з дотриманням норм процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Ураховуючи, що апеляційна скарга ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» залишається судом без задоволення, а оскаржувана ухвала суду без змін, судові витрати заявника відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Сечка Сергія Володимировича в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 липня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура