У Х В А Л А

04.08.2025 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Баран О.І., розглянувши питання про відкриття провадження у справі:

заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ),

заінтересовані особи:

Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (, місцезнаходження: 79013, м. Львів, вул. Чупринки, буд. 29),

Пенсійний Фонд України (, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 9),

предмет заяви: встановлення факту, що має юридичне значення

в с т а н о в и в:

29 липня 2025 року представник заявника, адвокат Левицька Ірина Степанівна, звернулась до Франківського районного суду м. Львова із заявою, відповідно до якої просить суд встановити факт про те, що

«диплом Львівського політехнічного інституту ім. ордену Леніна з відзнакою, НОМЕР_2 , реєстраційний №1862 від 23 червня 1988 року, з присвоєнням кваліфікації «інженер-викладач будівельних дисциплін», виданий ОСОБА_1 , належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )».

Перевіривши матеріали заяви та додані до неї документи, суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження в ній.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо:

трудового стажу (для призначення пенсій та допомоги по тимчасовій непрацездатності, нарахування надбавок та інших пільг);

причин та ступеня втрати працездатності;

групи інвалідності та часу її настання;

проходження дійсної військової служби;

участі у бойових діях, перебування на фронті, у партизанських загонах;

одержання поранення, контузії в боях при захисті України, СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби;

визнання ветераном чи інвалідом Великої Вітчизняної війни;

віку фізичної особи;

закінчення учбового закладу й одержання відповідної освіти;

усиновлення після смерті усиновленого чи усиновителя, якщо за життя після 1926 року воно не було належним чином оформлене;

належності до певної національності;

належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, які видаються органами реєстрації актів цивільного стану;

тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах;

одержання урядових нагород;

розкуркулювання та адміністративного виселення громадян;

про встановлення належності до ветеранів та інвалідів війни; про встановлення факту винесення вироку або постановлення рішення суду щодо відповідної особи;

набуття громадянства України громадянином іншої держави.

Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях, визначає Закон України «Про вищу освіту».

Відповідно до статті 7 Закону України «Про вищу освіту» встановлюються такі види документів про вищу освіту за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії/доктора мистецтва (ч. 2 ст. 7 указаного Закону).

Порядком замовлення, виготовлення, видачі, обліку документів про вищу освіту та додатків до дипломів європейського зразка, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України 06.03.2015 № 249, у редакції наказу Міністерства освіти і науки України від 02.11.2020 №1351, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.05.2015 за № 494/26939, встановлено механізм замовлення, виготовлення, видачі та обліку документів про вищу освіту за акредитованою освітньою програмою (спеціальністю, напрямом підготовки) (далі - документи про вищу освіту) та додатків до дипломів європейського зразка (далі - додатки до документів про вищу освіту).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 13.11.2023 у справі № 761/21818/22, за касаційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення: факту належності правовстановлюючого документа - диплома кваліфікованого робітника ГЗ №[…] та додатка до нього, які видані СПТУ № 46 в місті Євпаторія від 14.07.1993.

У зазначеній справі Верховний Суд, проаналізувавши ті ж самі норми права, дійшов висновку про те, що за таких обставин у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку факту, про який просив заявник, його заява не підлягає розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, а й у судовому порядку взагалі.

Оскільки правовідносини у справі є подібними, а нормативно-правове регулювання є чинним, суддя дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 187,260, 293, 294 ЦПК України, суддя,

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Франківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Пенсійного Фонду України про встановлення факту, що має юридичне значення, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Суддя: Баран О.І.