Провадження № 2/344/340/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.,

з участю секретаря Бурянна Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву адвоката Михайлюк Анжели Романівни в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способу участі у спілкуванні та вихованні, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано: «…Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 01.12.2017 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області по справі №344/15153/17. У шлюбі народилася дитина- ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №1654 та підтверджується свідоцтвом про народження, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції. У зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України 24 лютого 2022 року відповідачка разом з дитиною в евакуювалися до Польщі, що підтверджується відбитками штампів про перетин кордону, повідомленням про присвоєння номеру Pesel зі статусом UKR (тимчасовий захист в Польщі). Фактично з того моменту почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, почалися створюватися перешкоди зі сторони Відповідача у спілкуванні батька з дитиною. Всі намагання позивача, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає спілкуванню з дитиною та штучно створює такі обставини, через які позивач не може нормально спілкуватися з сином. У сина є проблеми зі здоров`ям про які знає матір дитини, але ігнорує бажання батька знати про стан здоров`я дитини, його психологічний та емоційний стан. Батько намагався додзвонитися до сина і поговорити з ним, оцінити його стан, але ОСОБА_4 маніпулює своїм становищем і не дозволяє сину спілкуватися з батьком.

Тому позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити такі способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - спілкування з дитиною засобами телефонного та електронного зв`язку з урахуванням режиму дня та навчання дитини, кожної середи та неділі з 10:00 год. до 20:00 год; зобов`язати матір, ОСОБА_2 на вимогу батька ОСОБА_1 надавати інформацію про місцезнаходження сина у випадку зміни місця проживання на засоби зв`язку, електронну пошту- ІНФОРМАЦІЯ_2 , інформувати про наявність об`єктивних причин, які перешкоджають дотриманню графіка.

Відповідно до відзиву на позов: «…позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу відповідно до вимог чинного ЦПК на підтвердження його твердження, що Відповідач чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Зокрема, не надано доказів порушення Відповідачем рішення органу опіки та піклування, оскільки в порушення положень ст.159 СК України, Позивач з відповідною заявою до органу опіки та піклування не звертався. Інших доказів щодо встановлення між батьками графіку побачень з дитиною та порушення домовленостей з боку Відповідача, Позивачем також не надано. По-друге, Позивачем не надано доказів щодо його ставлення до виконання батьківських обов`язків, які б характеризували його в позитивному руслі. Відповідач самостійно пропонувала Позивачу спілкуватися з дитиною запрошувала приїхати у відпустку з Австрії, де він мешкав, до Польщі для проведення часу з дитиною. Також варто зазначити, що матір Позивача регулярно спілкується з дитиною. Позивачу добре відомо, що дитина має певні проблеми з мовленням. Відповідач повідомляла Позивачу в повідомленнях, що дитина не дуже любить розмовляти по телефону. При цьому вона запропонувала обмінюватися з дитиною голосовими повідомленнями в месенджерах. Позивач також не скористався цією можливістю….».

Адвокат відповідача подала заяву про проведення судових дебатів та оголошення судового рішення за відсутності Відповідача та його представника з урахуванням наданого письмового заключного слова.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже не підлягають доказуванню обставини, які визнаються сторонами.

Сторонами визнано обставини наявності у них дитини, окремого проживання в різних країнах, змісту їх письмового спілкування засобами зв?язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

В ч. 1 ст. 157 СК України вказано, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Згідно зіст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Отже за ст. 157 СК України підставою позову даного виду позову є перешкоджання одним із батьків спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідач категорично заперечила чинення перешкод в спілкуванні з дитиною.

В обґрунтування заперечення позову відповідач вказала, що матір позивача вільно спілкується з дитиною.

В постанові ВС від 12 березня 2025 року у справі № 487/2960/23 (провадження № 61-8756св24) КЦС ВС погодився з висновками судів, зазначивши, що тимчасовий виїзд дитини за кордон не повинен використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з дитиною. Разом із цим апеляційний суд обґрунтовано відстрочив виконання рішення щодо зустрічей батька з дитиною в Україні до завершення воєнного стану, запропонувавши натомість щоденне спілкування через відеозв`язок, що з огляду на обставини, які склалися в країні, відповідає найкращим інтересам дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини. Верховний Суд зауважив, що військова агресія росії проти України, воєнний стан та пов`язані з ним обмеження об`єктивно впливають на обсяг і способи спілкування не лише позивача з дочкою, а й багатьох інших батьків з їхніми дітьми, які також вимушено, внаслідок війни, опинилися за межами України. У цій ситуації обов`язок обох батьків полягає в тому, щоб підтримати дитину, мінімізувати психологічний тиск на неї, пов`язаний із сімейними конфліктами, налагодити комунікацію та співпрацювати в інтересах дитини.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Таким чином саме на позивача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов`язок на спростування доводів відповідача щодо порушення його прав. Однак позивач та його представник не спростували пояснення відповідача про те, що перешкоди у спілкуванні з дитиною позивачу не вчиняються. Відповідач подала суду копію переписки з позивачем про те, що вона рекомендує створювати звукові повідомлення для полегшення спілкування, через вади мовлення дитини.

Будь-якого доказу на підтвердження обставини створення відповідачем перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною суду не надано.

За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже саме на відповідну сторону покладено негативні наслідки, пов`язані із невчиненням нею процесуальних дій.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

В ч. 5 ст. 268 ЦПК України вказано, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способу участі у спілкуванні та вихованні, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.