АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року

м. Чернівці

справа № 727/1813/24

провадження № 22-ц/822/505/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.

секретар Тодоряк Г. Д.

позивач ОСОБА_1

відповідач Моторне (транспортне) страхове бюро України

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 07 квітня 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 17 квітня 2025 року

головуюча в суді першої інстанції суддя Калмикова Ю. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ).

Просив суд стягнути з МТСБУ на свою користь 118 701 гривню 17 копійок в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП).

Позов обґрунтований тим, 02 червня 2023 року о 15:05 годині водій ОСОБА_3 , 1949 року народження, керуючи транспортним засобом марки «Renault» моделі «Megane», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на вулиці Сторожинецькій, зі сторони вулиці Рівненської в напрямку вулиці Каспрука, в місті Чернівці неподалік АЗС «ANP» допустив зіткнення із зустрічним транспортним засобом марки «Nissan» моделі «NV 400», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з подальшим виїздом за межі дороги.

Вказані обставини були встановлені матеріалами кримінального провадження № 0002014 від 02 червня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, що підтверджується постановою ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області від 04 вересня 2023 року про закриття кримінального провадження.

Вказане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002014, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні учасників дорожньо-транспортної пригоди складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України.

Відповідно до висновку експерта від 16 червня 2023 № СЕ-19/126-23/4806-АВ за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи, проведеної в кримінальному провадженні № 0002014, вартість матеріального збитку, завданого власнику вантажного автомобіля марки «Nissan», моделі «NV 400», номерний знак НОМЕР_2 , станом на 02 червня 2023 року могла становити 118 701 гривня 17 копійок.

На момент ДТП відповідальність власника транспортного засобу «Renault», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вважає, що відсутність постанови суду про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не може бути підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності за завдані збитки, так як вину особи в ДТП може бути підтверджено іншими доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.

Так, винна ОСОБА_3 у вчиненні ДТП та наявність завданої позивачу майнової шкоди внаслідок ДТП підтверджується витягом з ЄРДР, матеріалами кримінального провадження, постановою про закриття кримінального провадження, висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи.

Отже, ДТП за участю ОСОБА_3 як заподіювача шкоди (винної особи) та ОСОБА_1 як потерпілого є страховим випадком, а оскільки заподіювач шкоди не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, то матеріальна шкода завдана позивачу підлягає відшкодуванню МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 07 квітня 2025 року у позові ОСОБА_1 до МТСБУ відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат, понесених на сплату судового збору.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що позивачем не надано постанови про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 чи ОСОБА_1 , а отже не надано постанови, якою встановлено правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову, якою встановлено чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З постанови про закриття кримінального провадження від 04 вересня 2023 року вбачається, що також не вставлено про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова про закриття кримінального провадження в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, на час розгляду справи не встановлено чиїми неправомірними діями, пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу), було завдано майнової шкоди та прямих збитків автомобілю «Nissan», моделі «NV 400», номерний знак НОМЕР_2 , та чи знаходяться вони в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями.

Відповідно до пункту 32.2 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив ДТП.

У зв`язку з ненаданням позивачем суду належних та достатніх доказів щодо встановлення винної особи в скоєнні ДТП та чи знаходяться дії винної особи в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі наслідками ДТП та з урахуванням вимог чинного законодавства, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до МТСБУ про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 17 квітня 2025 року заяву МТСБУ про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 07 квітня 2025 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 17 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов до МТСБУ задовольнити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує на, те що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про неможливість встановлення на підставі наявних в матеріалах справи доказів чиїми неправомірними діями, пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу), було завдано майнової шкоди власнику автомобіля «Nissan», моделі «NV 400», номерний знак НОМЕР_2 , в тому числі з урахуванням відсутності відомостей про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 .

З наявних в матеріалах справи доказів, а саме: протоколу огляду місця події від 02 червня 2023року, витягу з ЄРДР від 05 червня 2023 року, постанови про закриття кримінального провадження від 04 вересня 2023 року та висновку експерта від 16 червня 2023року, вбачається, що ДТП 02 червня 2023 року настала у зв`язку протиправними діями водія ОСОБА_3 , який допустив зіткнення із зустрічним транспортним засобом марки «Nissan», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , з подальшим виїздом за межі дороги.

Отже, у всіх цих документах зафіксовано факт, що водій ОСОБА_3 , порушивши Правила дорожнього руху, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем під керуванням водія ОСОБА_1 .

Враховуючи викладені обставини, а також те, що водій ОСОБА_3 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, ОСОБА_1 , як потерпілий, у значенні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», отримав право вимагати від відповідача виплати страхового відшкодування в порядку та у спосіб, що передбачені положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

МТСБУ, в інтересах якого діє Висоцька Х. О., подало відзив на апеляційну скаргу.

Просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 07 квітня 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 17 квітня 2025 року залишити без змін.

Посилається на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

02 червня 2023 року о 15:05 годині водій ОСОБА_3 , 1949 року народження, керуючи автомобілем марки «Renault» моделі «Megane», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на вулиці Сторожинецькій, зі сторони вулиці Рівненської в напрямку вулиці Каспрука, в місті Чернівці неподалік АЗС «ANP» в порушення пункту 11.3 Правил дорожнього руху здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, в результаті чого допустив зіткнення із автомобілем марки «Nissan» моделі «NV 400», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з подальшим виїздом за межі дороги.

В результаті ДТП була пошкоджена ліва передня частина кузова автомобіля марки «Renault» моделі «Megane», номерний знак НОМЕР_1 .

В свою чергу у автомобіля марки «Nissan» моделі «NV 400», номерний знак НОМЕР_2 , була пошкоджена ліва бокова частина кузова.

На момент ДТП відповідальність власника транспортного засобу «Renault», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 12 листопада 2020 року серії НОМЕР_3 автомобіль марки «Nissan» моделі «NV 400», номерний знак НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02 червня 2023 року № 0002014 за частиною 1 статті 286 КК України ОСОБА_3 , 1949 року народження, в результаті ДТП було госпіталізовано до ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» із тілесними ушкодженнями ступень тяжкості яких встановлюється.

Постановою від 04 вересня 2023 закрито кримінальне провадження за № 0002014 у зв`язку з відсутністю в діянні учасників дорожньо-транспортної пригоди складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України.

Згідно з висновком експерта від 16 червня 2023 року

№ СЕ-19/126-23/4806-АВ:

ринкова вартість вантажного автомобіля марки «Nissan» моделі «NV 400», номерний знак НОМЕР_2 , станом на 02 червня 2023 року могла становити 447 002 гривні 84 копійки.

вартість матеріального збитку, завданого власнику вантажного автомобіля марки «Nissan» моделі «NV 400», номерний знак НОМЕР_2 , станом на 02 червня 2023 року могла становити 118 701 гривню 17 копійок.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 зазначеної статті).

У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Страхування це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (стаття 1 Закону України «Про страхування» від 18 листопада 2021 року № 1909-IX (далі Закон № 1909-IX).

Страхова виплата (страхове відшкодування) грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства (стаття 1 Закону № 1909-IX).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV cтраховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За змістом підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Щодо встановлення вини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у ДТП, яка мала місце 02 червня 2023 року

Як зазначалось вище шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).

За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як на підставу для відмови у позові суд першої інстанції вказав на те, що на час розгляду справи не встановлено чиїми неправомірними діями, пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу), було завдано майнової шкоди та прямих збитків автомобілю «Nissan», моделі «NV 400», номерний знак НОМЕР_2 , та чи знаходяться вони в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями, зокрема не надано постанови про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 чи ОСОБА_1 .

Колегія суддів із вказаним висновком не погоджується, оскільки суд першої інстанції відмовляючи в позові з цих підстав не врахував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 328/2750/18, про те, що:

протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну, а відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не означає відсутність вини для цілей її притягнення до цивільно-правової відповідальності;

вину особи у настанні ДТП для цілей її притягнення до цивільно-правової відповідальності можна підтвердити не лише постановою суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

З досліджених судом апеляційної інстанції матеріалів справи встановлено, що згідно із постановою про закриття кримінального провадження № 0002014 від 04 вересня 2023 року саме ОСОБА_3 допустив зіткнення із зустрічним транспортним засобом під керуванням ОСОБА_1 (а. с. 29).

Додатково в ній міститься посилання на те, що на момент огляду транспортний засіб марки «Renault» моделі «Megane», номерний знак НОМЕР_1 , розташований поза межами проїзної частини, на відстані 37,3 м від переднього лівого колеса, на відстані 22,7 м від заднього лівого колеса до умовної лінії (електроопора № 23).

В свою чергу транспортний засіб марки «Nissan» моделі «NV 400», номерний знак НОМЕР_2 , на момент огляду розташований на правій смузі руху відносно напрямку руху водія, на відстані 5,6 м від заднього лівого колеса до лінії краю дороги та на відстані 30,2 м від переднього лівого колеса до умовної лінії (електроопора № 23).

Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правил), небезпека для руху зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку.

Згідно з пунктом 11.3 Правил на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

За обставин цієї справи, 02 червня 2023 року о 15:05 автомобіль марки «Renault» моделі «Megane», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , рухався на вулиці Сторожинецькій, зі сторони вулиці Рівненської в напрямку вулиці Каспрука, в місті Чернівці.

В свою чергу автомобіль марки «Nissan» моделі «NV 400», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 рухався в зустрічному напрямку на вулиці Сторожинецькій, зі сторони вулиці Каспрука в напрямку вулиці Рівненської.

Вказана ділянка дороги призначена для двостороннього руху, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки.

ОСОБА_3 в порушення пункту 11.3 Правил здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, не надавши при цьому перевагу водію ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному напрямку, чим створив небезпеку для руху у результаті якої сталася ДТП.

Автомобіль марки «Nissan» моделі «NV 400», номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП був розташований на правій смузі руху відносно напрямку руху водія.

В свою чергу автомобіль марки «Renault» моделі «Megane», номерний знак НОМЕР_1 , в результаті ДТП здійснив виїзд за межі дороги.

Вказані обставини зокрема підтверджуються протоколом огляду місця події від 02 червня 2023 року (а. с. 13-21), схеми ДТП (а. с. 23) та матеріалів фотофіксації (24-28).

Вказані обставини та докази на їх підтвердження у своїй сукупності вказують на те, що із врахуванням траєкторії руху транспортних засобів, їх розміщення, причиною ДТП став виїзд транспортного засобу марки «Renault» моделі «Megane», номерний знак НОМЕР_1 , на смугу зустрічного руху, що також підтверджується характером отриманих механічних пошкоджень транспортних засобів у автомобіля марки «Nissan» пошкоджена ліва бокова частина, а у автомобіля марки «Renault» ліва передня частина.

Зокрема із пункту 17-1 протоколу огляду місця події від 02 червня 2023 року вбачається, що у результаті ДТП, яка мала місце 02 червня 2023 року, була пошкоджена ліва передня частина кузова автомобіля марки «Renault» моделі «Megane», номерний знак НОМЕР_1 та ліва бокова частина кузова автомобіля марки «Nissan» моделі «NV 400», номерний знак НОМЕР_2 .

Характер та локалізація механічних пошкоджень автомобіля марки «Nissan» також підтверджена висновком експерта від 16 червня 2023 року № СЕ-19/126-23/4806-АВ.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у спричиненні ДТП для цілей його притягнення до цивільно-правової відповідальності за завдану ОСОБА_1 майнову шкоду, яка відповідно до положень Закону № 1961-IV покладається на МТСБУ.

Разом з цим в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на наявність вини ОСОБА_1 у спричиненні ДТП.

Щодо порядку звернення ОСОБА_1 із вимогою про виплату страхового відшкодування, а також підстав її отримання

Відповідно до пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (стаття 33 Закону №1961-IV).

Страховик зобов`язаний після отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (пункт 34.1 статті 34 Закону№ 1961-IV).

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, яка має містити певні відомості та визначені Законом додатки до заяви (пункт 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV).

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної витати), є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) дійшла наступних висновків: «зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками апеляційного суду у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування з тих підстав, що ОСОБА_1 не звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) відступила від вищезазначеного висновку, проте лише в частині визначення правої природи строків зазначених у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV (див. пункти 100-136 постанови), вказавши на те, що у «випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії)винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку».

З урахуванням наведених правових позицій Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 звернувшись із цим позовом безпосередньо до суду 20 лютого 2024 року, тобто в межах річного строку з моменту ДТП, яка мала місце 02 червня 2023 року, у такий спосіб реалізував суб`єктивне право на отримання страхового відшкодування (регламентної виплати), що не суперечить нормам Закону № 1961-IV.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів також звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19), відповідно до яких у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 вищезазначеного Закону передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 758/2874/16-ц (провадження № 61-29462св18) зазначено, що доводи касаційної скарги про те, що позивач не зберегла пошкоджений транспортний засіб у такому стані, в якому він знаходився після ДТП, що позбавило страхову компанію можливості встановити факт ДТП, причини та обставини її настання та розмір заподіяної шкоди, є необґрунтованими. Факт настання страхового випадку сторонами не спростовується і підтверджується копією адміністративного матеріалу, складеного щодо винуватця ДТП, та постановою суду про притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, скерувала на адресу страхової компанії заяву про виплату такого відшкодування та пояснення, в яких повідомила про настання ДТП, про відновлення нею пошкодженого автомобіля, розмір завданої шкоди, надавши на підтвердження цих обставин необхідні документи. Під час розгляду справи страхова компанія не скористалася своїм правом заявити клопотання про призначення додаткової автотоварознавчої експертизи. За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для покладення на страховика обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування та витрат за проведення експертизи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2019 року у справі № 501/212/17 (провадження № 61-30734св18) вказано, що «потерпілий, в силу норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має право на отримання страхового відшкодування і не зобов`язаний повідомляти про страховий випадок страхову компанію, яка за законом повинна здійснювати страхове відшкодування, так як цей обов`язок покладено саме на водія забезпеченого транспортного засобу. У справі, що переглядається, обов`язок повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду покладений саме на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - ОСОБА_3. Неповідомлення ОСОБА_2 про страховий випадок не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки вказані дії не призвели до неможливості страховиком встановити вищевказані обставини. На підставі викладеного, суди дійшли обґрунтованого висновку, що зібраними по справі доказами встановлено факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, а також розмір заподіяної шкоди».

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини цієї постанови дії ОСОБА_1 не призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру

Щодо розміру завданої ОСОБА_1 шкоди, яка підлягає відшкодування за рахунок МТСБУ

На підтвердження заявленого до відшкодування позивачем розміру майнової шкоди позивачем надано суду висновок експерта від 16 червня 2023 року № СЕ-19/126-23/4806-АВ, з якого слідує, що вартість матеріального збитку, завданого власнику вантажного автомобіля марки «Nissan» моделі «NV 400», номерний знак НОМЕР_2 , станом на 02 червня 2023 року могла становити 118 701 гривню 17 копійок.

Колегія суддів надаючи оцінку вказаному висновку виходить із наступного.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Як вбачається із висновку експерта від 16 червня 2023 року № СЕ-19/126-23/4806-АВ, цей висновок складено за допомогою ліцензованого програмно-технічного комплексу із розрахунку вартості відновлювальних ремонтів транспортних засобів «AUDATEX».

З розміщеної на сайті ТОВ «Аудатекс Україна» інструкції користувача програми «AUDATEX» за посиланням: https://audatex.ua/support/docs/audanet/184-vat, апеляційним судом досліджено роз`яснення про використання в програмі «AUDATEX» додаткового коду (ДК) 02 «ПДВ», з якого вбачається, що додатковий код 02 призначений для зміни або введення значення ПДВ (за замовчуванням в програмі завжди використовується значення 20%).

Однак за бажанням користувача існує нестандартна можливість зробити розрахунок без виведення ПДВ окремим рядком, але насправді розрахунок буде містити ПДВ, проте буде прихованим від явного відображення. В даному випадку його не буде відображено безпосередньо в калькуляції.

В роз`ясненні наведені детальні дані, як рядок з ПДВ не відображати, але насправді ПДВ враховувати.

При розрахунку відновлювальної вартості ремонту транспортного засобі із використанням програми «AUDATEX» з налаштуваннями не за замовчуванням (задання користувачем підрахунку з ПДВ, що дорівнює 0%, введення значення 0 для додаткового коду 02 «ПДВ») можливе виведення результатів підрахунку без видимого рядка ПДВ (але з урахуванням ПДВ) з урахуванням наступних чинників.

Користувач вносить усі дані без виключення з ПДВ (вартість нормо-годин робіт механічних, малярних, окремі позиції, тощо). У кінці підрахунку не відбувається нарахування ПДВ на усі види позицій ремонту, у тому числі й на вартість запасних частин і лакофарбувальних матеріалів (якщо вони містяться в базі даних), тому як примусово було задане значення додаткового коду (далі ДК) 02 0.

Тому як до бази даних програми «AUDATEX» були введені без ПДВ цінові дані запасних частин, цінові дані лакофарбувальних матеріалів, що містяться усередині програми, слід враховувати цей факт примусовим заданням (вручну) додаткових кодів ДК з націнкою.

На запасні частини використовується додатковий 23 (із введенням націнки на запасні частини в 20%, що означає штучне збільшення на розмір ПДВ) та на лакофарбувальні матеріали використовується окремий додатковий код (як приклад: за методикою лакофарбувальних робіт AZT для лакофарбувальних матеріалів використовуємо додатковий код 51 із значенням в 120% (для розрахунку без виведення ПДВ окремим видимим рядком), що означає штучне збільшення на розмір ПДВ та відповідає індексові лакофарбувального матеріалу AZT зі значенням в 100% для розрахунку з ПДВ.

Як вбачається з ремонтної калькуляції здійсненої експертом ОСОБА_4 , останнім використано вищеописаний механізм та застосовано наступні коди: ДК 02 0,00; ДК 23- 20,00; ДК 51 110,00, тобто при розрахунку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу вартість запасних частин визначена з урахуванням ПДВ, а на лакофарбувальні матеріали встановлено націнку у розмірі 10%.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Позивач під час розгляду справи не надав належних та допустимих доказів фактичних витрат на відновлення автомобіля після ДТП та не довів інший розмір завданої йому майнової шкоди.

Колегія суддів вважає, що позивач повинен був довести зазначені суми, проте він не виконав своїх процесуальних обов`язків, зокрема, не надав до суду належних та допустимих доказів понесених фактичних витрат на ремонт автомобіля після ДТП.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові від 12 липня 2023 у справі № 591/1861/22 (провадження № 61-2507св23)

За цих обставин вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Nissan, номерний знак НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без урахування ПДВ та націнки на лакофарбувальні матеріали, виходячи із формули Сврз = Ср + См + Сс х (1-Ез), повинна бути розрахована виходячи з наступних числових значень:

Ср (вартість ремонтних робіт) = 42 077 гривень 14 копійок;

См (вартість необхідних для ремонту матеріалів) = 15 095 гривень 90 копійок (12 957,96 / 110% (зменшення на націнку 10% на лакофарбувальні матеріали) + 3 979,13 / 120% (вартість малоцінних деталей без ПДВ);

Сс (вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту) = 165 797 гривень 06 копійок (без урахування ПДВ);

Ез = 0,7;

Сврз = 42 077,14 + 15 095,90 + 165 797,06 х (1 0,7) = 106 912,16.

З урахуванням викладеного позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню у сумі 106 912 гривень 16 копійок.

Щодо підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції від 17 квітня 2025 року

За змістом статті 270 ЦПК України додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й судове рішення; додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати.

Отже, скасування первісного судового рішення за результатом розгляду апеляційної скарги є самостійною підставою для скасування й додаткових судових рішень.

Оскільки апеляційний суд в мотивувальній частині цієї постанови прийшов до висновку про скасування рішення суду першої інстанції по суті спору, додаткове рішення суду від 17 квітня 2025 року також підлягає скасуванню.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21, постановах Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 918/450/20, від 21 червня 2022 року у справі № 357/14242/19.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції від 07 квітня 2025 року ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до МТСБУ задовольнити частково.

Стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_1 106 912 гривень 16 копійок в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

З урахуванням висновку про скасування рішення суду першої інстанції по суті спору також підлягає скасуванню додаткове рішення від 17 квітня 2025 року.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у встановленому порядку та розмірі сплачено судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1 211 гривень 20 копійок, що підтверджується квитанцією від 19 лютого 2025 року (а. с. 9) та судовий збір за подання апеляційної скарги з урахуванням її подачі через підсистему «Електронний суд» у сумі 1 453 гривні 44 копійки, що підтверджується квитанцією від 14 травня 2025 року (а. с. 185).

Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 на 90,07% (106 912,16 / 118 701,17 х 100).

З урахуванням викладеного, з МТСБУ на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2 400 гривень 04 копійки (1211,2 х 90,07% + 1 453,44 х 90,07%).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 07 квітня 2025 року скасувати та увалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 106 912 (сто шість тисяч дев`ятсот дванадцять) гривень 16 копійок в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 17 квітня 2025 року скасувати.

Стягнути Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень 04 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 05 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді : Мирослава КУЛЯНДА

Наталія ПОЛОВІНКІНА