ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 674/1550/24

Провадження № 22-ц/820/1558/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 674/1550/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30 квітня 2025 року в складі судді Шафікової Ю.Е. у цивільній справі за позовом Акціонерного Товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року АТ «Таскомбанк» звернулося до суду з позовом, в якому банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № від 22 січня 2021 року станом на 13 вересня 2024 року в сумі 141 346 грн 43 коп, в тому числі : 76346 грн 43 коп заборгованість по тілу кредиту; 7 грн 73 коп заборгованість по річним процентам; 64 912 грн 27 коп заборгованість по щомісячним платежам.

На підтримання заявлених позовних вимог банк посилався, що 22 січня 2021 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № , згідно якого позичальниці було надано грошові кошти у розмірі 155 703 грн 66 коп, на строк 48 місяців. Відповідно до умов Договору, позичальниця зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту, який є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до підписаного між сторонами Паспорту кредиту № 5189783, яким визначено наступні відсотки за користування кредитом 0,01 % річних від суми боргу за договором, 2,49 % щомісячні від суми кредиту. Кредит відповідачкою було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів.

Згідно умов Кредитного договору всі інші умови договору, викладені в паспорті кредиту та на умовах отримання кредитів ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», які розміщені на сайті ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень».

Відповідачка була письмово повідомлена про те, що права вимоги за кредитним договором № від 22 січня 2021 відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року, а тому АТ «Таскомбанк» є новим кредитором ОСОБА_1 .

В ході розгляду справи, АТ «Таскомбанк» подало заяву про уточнення заявлених позовних вимог, в якій вказало, що умови вказаного кредитного договору відповідачкою виконані частково, однак кредитні кошти повністю не повернуті, тому станом на 03 квітня 2025 року заборгованість становить 96 778 грн 92 коп, яку банк просив стягнути з відповідачки на свою користь.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30 квітня 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 22 січня 2021 року в сумі 96778 грн 92 коп, з яких: 76 346 грн 43 коп заборгованість по тілу кредиту, в тому числі прострочена, 1 грн 22 коп заборгованість по відсоткам, в тому числі прострочена, 20431 грн 27 коп - заборгованість по щомісячних процентах, в тому числі прострочена, стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп.

ОСОБА_1 не погодилася з таким рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, посилається на його незаконність та необґрунтованість, невірне застосування судом норм матеріального права. апелянтка вказує, судом не прийнято до уваги, що 17 березня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року, цим Законом було внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України та доповнено його пунктом 18, що встановлює нові правила звільнення позичальника від відповідальності в разі прострочення виконання ним своїх зобов`язань, а саме в у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком a6o іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разi допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання споживачем зобов`язань за таким договором. Отже, судом проігноровано вказані норми закону і той факт що відповідачка звільнена від сплати процентів за користування кредитом в період дії воєнного стану. Крім того, згідно п. 6 кредитного договору, строк кредитування становить до 20 грудня 2024 року, а згідно рішення суду стан заборгованості розраховано станом на 03 квітня 2025 року. Також апелянтка вказує, що судом не прийнято до уваги її соціальний статус, адже вона є пенсіонеркою, а тому не взмозі платити таку велику суму відсотків, яка нарахована банком.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, 22 січня 2021 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , за умовами якого товариство надало відповідачці ОСОБА_1 кредит в розмірі 155 704 грн. 66 коп, строком на 48 місяців. Відповідно до умов Договору, позичальниця зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до Паспорту кредиту № 5189783 підписаного відповідачем було встановлено наступні відсотки за користування кредитом 0,01 % річних від суми боргу за договором, 2,49 % щомісячні від суми кредиту.

Кредит відповідачкою було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів.

20 вересня 2021 року між ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» було укладено договір факторингу № 200921, за умовами якого ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передав (відступив) АТ «Таскомбанк» право вимоги відносно боржників ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень».

Відповідно до Реєстру Боржників до Договору факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року, АТ «Таскомбанк» набуло права грошової вимоги до відповідачки за договором № .

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором позивач повідомив відповідачку письмово.

Однак відповідачка не виконує свої договірні зобов`язання, належним чином, внаслідок чого, станом на 03 квітня 2025 року має заборгованість яка становить 96778 грн 92 коп.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

В силу частини першої 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як передбачено частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Як було встановлено судом, 22 січня 2021 року між первісним кредитором ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , за умовами якого товариство надало відповідачці ОСОБА_1 кредит в розмірі 155 704 грн. 66 коп, строком на 48 місяців, також сторонами при укладенні договору було встановлено наступні відсотки за користування кредитом 0,01 % річних від суми боргу за договором, 2,49 % щомісячні від суми кредиту.

Таким чином, за умовами укладеного договору, позичальник має сплачувати, визначені у Договору кредитодавцю відсотки за користування кредитом.

Згідно розрахунку за договором від 22 січня 2021 року № , станом на 03 квітня 2025 року, заборгованість нарахована відповідачці за період з 20.09.2021 року по 23.12.2024 року 01.04.2025 року, при цьому тіло кредиту становить 76 346 грн 43 коп, заборгованість по відсоткам 1 грн 22 коп, заборгованість за щомісячними процентами 20 431 грн 27 коп, а всього 96 778 грн 92 коп.

При цьому, як було встановлено судом, строк дії договору становить 48 місяців, тобто до січня 2025 року, відтак розмір нарахованих відсотків здійснено в межах строку кредитування, який був передбачений сторонами при підписанні кредитного договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем доведено розмір нарахованої заборгованості в повному обсязі, які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідачем у справі не спростовано обставин отримання та використання нею кредитних коштів і розміру заборгованості, зазначеного в наданому позивачем розрахунку.

Що стосується доводів апелянтки, що судом не застосовано положень Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» в частині звільнення її від відповідальності за сплату процентів за кредитом, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, дія вказаної норм закону поширюється на випадки нарахованої заборгованості, передбаченої статтею 625 ЦК України на період воєнного стану, а даному випадку банк звернувся до суду з позовом про стягнення окрім тіла кредиту, ще й розміру нарахованих передбачених кредитним договором відсотків в межах погодженої відсоткової ставки на строк дії договору, при цьому жодних штрафних санкції щодо неналежного виконання зобов`язання з огляду на ст. 625 УК України позивачем не нараховувалося.

Таким чином, вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції взяв до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий позивачем і який відповідачем в ході розгляду справи спростований не був.

Решта доводів апеляційної скарги є аналогічними аргументам, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та їх спростував, з посиланням на зібрані у справі докази та сформулював обґрунтовані висновки у прийнятому ним рішенні, з яким у повній мірі погоджується колегія суддів.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 серпня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова