КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7053/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Мустіпан Ольгою Володимирівною на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, заінтересована особа: Міністерство оборони України,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, в якій просила суд встановити юридичний факт спільного проживання заявниці із її батьком ОСОБА_2 із 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебування на його утриманні.

В обґрунтування своїх вимог заявниця зазначала, що є дочкою загиблого військовослужбовця Збройних Сил України - ОСОБА_2 ; з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум заявниця зверталася до Міністерства оборони України, проте, отримала відмову на підставі неповноти наданих документів, відповідно до яких неможливо встановити, що повнолітня заявниця була членом сім`ї, спільно проживала, вела спільне господарство та мала із батьком взаємні права та обов`язки або перебувала на його утриманні.

З метою встановлення юридичного факту спільного проживання однією сім`єю та перебуванні на утриманні батька заявниця звернулася до суду із відповідною заявою; стверджує, що батько утримував її, пересилав грошові кошти; вони проживали разом та вони вели спільне господарство.

Як докази заявниця надала суду виписку про рух коштів по картковому рахунку, відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, а також залучила свідків.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року скасувати, увалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що з січня 2021 року вона проживала зі своїм батьком. Зазначає, що матеріали справи містять належні та достатні докази її перебування на утриманні батька у спірний період часу.

Міністерство оборони України подало відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні в апеляційному суді взяла участь позивачка ОСОБА_1 та її представник позивача адвокат Мустіпан О.В., які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити з викладених підстав.

Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України - Завальнюк Ж.В. у судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Пунктом 2 частини першої статті 315 ЦПК передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Ця категорія справ, відповідно до частини другої статті 193 ЦПК України підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Як роз`яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Сквира, Київської області; батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 , про що 23.04.2002 в книзі записів громадянського стану зроблений відповідний запис за №48 та видане Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

25.02.2023 ОСОБА_4 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 . Прізвище заявниці змінено із « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2024/008780186 від 24.07.2024, ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання з 24.07.2024 за адресою: АДРЕСА_1 .

Батьки заявниці ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 перебували у шлюбі з 17.08.2001 (Свідоцтво про одруження серії НОМЕР_3 ) до 21.10.2010 (Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 ).

25.02.2022 батько заявниці - ОСОБА_2 був призваний на військову службу за мобілізацією до Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно наявної в матеріалах справи копії лікарського свідоцтва про смерть №3600 від 21.07.2022 ОСОБА_2 загинув в наслідок військових дій. Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 .

Заявниця зверталася до Міністерства оборони України для призначення та виплати їй одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у відповідності до пункту 2 постанови КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (надалі за текстом - постанова КМУ № 168), проте, відповідно до рішенням комісії МО України, яка уповноважена розглядати питання пов`язані із виплатами одноразової грошової допомоги, документи подані ОСОБА_1 були повернуті на доопрацювання.

Підставою повернення документів, згідно Витягу із протоколу засідання вказаної комісії від 10.03.2023 № 3/д (а.с.7), за поданими документами неможливо встановити, чи є повнолітня дочка загиблого непрацездатною (особою з інвалідністю) і чи перебувала на його утриманні. Крім цього, вказано, що за поданими документами дочки неможливо встановити, що вона проживала разом зі своїм батьком, вела з ним спільне господарство і мала взаємні права та обов`язки, також чи має власну сім`ю. Без надання документів, які відповідно до Сімейного кодексу України підтверджують, що повнолітня дочка була членом сім`ї загиблого солдата ОСОБА_2 (судове рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема про факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав та обов`язків) або перебування на його утриманні відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (копії документів, на підставі яких було призначено пенсію в разі втрати годувальника, судового рішення про встановлення факту перебування на утриманні), неможливо встановити право заявниці на отримання частки одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанова КМУ №168.

Також суд встановив, що відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.02.2023 № 39/168, одноразова грошова допомога в розмірі частини від 15 000 000,00 гривень була призначена ОСОБА_9 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_2 .

Суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки вона не надала належних і достатніх доказів того, що перебувала на утриманні свого батька та спільно проживала з ним у період з 2021 року по 25.02.2022. Показання свідків (близьких родичів) суд визнав недостатньо об`єктивними, інші докази (грошові перекази, відомості з податкового реєстру) не підтвердили, що допомога батька була основним і постійним джерелом її існування. Також у матеріалах справи були відсутні інші докази, що підтверджували б ведення спільного господарства чи наявність взаємних прав і обов`язків.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні батька до загибелі останнього є необхідним заявниці для виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ № 168, і саме у зв`язку з тим, що заявниця не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує такий факт, вона звернувся до суду в порядку окремого провадження.

Відповідно до положень статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Статтею 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі за текстом - Закон № 2262-XII) визначено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Згідно статті 31 Закону Закон № 2262-XII члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Порядок виплати та перелік документів необхідних для призначення виплати одноразової грошової допомоги визначений «Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» затвердженим постановою КМУ від 25.12.2013 № 975 (в редакції постанови КМУ від 18.06.2024 № 714).

У пункті 2 постанови №168 установлено, що особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-12 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 мільйонів гривень.

Згідно сформованої судової практики повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц, підстави для відступу від якого відсутні.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив усі надані заявницею докази, належним чином їх оцінив і зробив правомірний висновок про недоведеність обставин, які мають істотне значення для встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні.

Доводи скаржниці про те, що судом першої інстанції, не враховано те, що половина грошової допомоги у розмірі 15 000 000,00 грн. не виплачена жодній особі, і відповідна частка могла бути призначена заявниці, суд не може взяти до уваги, адже це само по собі не означає, що будь-хто з родичів померлого має автоматичне право на отримання цієї частки.

Посилання на те, що судом проігнорований факт утримання заявниці батьком, що підтверджується регулярними грошовими переказами на її банківську картку, апеляційний суд відхиляє, оскільки суд першої інстанції проаналізував подані докази, виписки з банку, заяви, і дійшов правомірного висновку про те, що наявні у справі банківські виписки свідчать про обмежену кількість грошових переказів з боку загиблого, а також про наявність інших надходжень на рахунок заявниці, що виключає висновок про те, що допомога батька була єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Апеляційний суд також враховує, що заявницею не доведено належним чином факт спільного проживання з батьком однією сім`єю у спірний період. Подані докази не підтверджують наявності спільного побуту, ведення спільного господарства чи наявності взаємних прав та обов`язків, характерних для членів однієї сім`ї. Крім того, згідно з матеріалами справи, ОСОБА_1 та її батько були зареєстровані за різними адресами, що також не підтверджує факт їх спільного проживання. Відсутність офіційної реєстрації за однією адресою не є безумовною підставою для відмови у встановленні юридичного факту, однак у сукупності з іншими доказами вона свідчить про недоведену правову позицію заявниці.

Доводи про неправильне тлумачення норм права судом першої інстанції щодо критеріїв визначення членів сім`ї, що мають право на виплату компенсації у зв`язку із загибеллю військовослужбовця спростовуються наступним.

Сам факт належності до сім`ї у широкому соціальному розумінні не є достатньою підставою для отримання одноразової грошової допомоги. Наявність морального зв`язку, спільного проживання або ведення господарства між повнолітніми родичами не є автоматичною юридичною підставою для виплати державної допомоги, адже Закон визначає виключний перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, серед них, члени сім`ї загиблого військовослужбовця, які перебували на його утриманні, разом з тим, достатніх доказів на підтвердження цього факту, матеріали справи не містять.

Посилання на справи № 920/289/22-ц та № 287/1671/18-ц не є релевантними у конкретному випадку.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, матеріали справи не містять доказів, які б беззаперечно підтверджували факт спільного проживання заявниці з батьком у спірний період, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав та обов`язків, що є необхідними елементами для встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Мустіпан Ольгою Володимирівною залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач

Судді