Справа № 185/8261/25
Провадження 2/185/6367/25
У Х В А Л А

30 липня 2025 року м. Павлоград

Суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бабій С.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Донецької обласної державної адміністрації про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

23.07.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокатом Негрей О.М. за допомогою системи «Електронний суд» звернулися до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Донецької обласної державної адміністрації, в якій просить визнати за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 70,6 кв.м., житловою площею 30,7 м.кв., житловою площею 17,1 м.кв., кухня 6.5 м.кв., ванна кімната 3,5 м.кв., коридор площею 2,2 м.кв. балкон 0,9 м.кв. яка належить позивачам на підставі

спільної часткової власності згідно Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого представництвом Фонду державного майна України в м.Донецьк від 14.02.2001 року за №1553.

Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2025 справа передана 30.07.2025 судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бабію С.О.

Вивчивши позовну заяву, враховуючи її зміст та додатки, доходжу висновку, що позовна заява не відповідає вимогам, встановленим статтею 175 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Вказані вимоги ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем не дотримано.

Позовна заява містить вимогу про визнання права власності на квартиру, що відповідно до пунктів 2, 9 частини 1 статті 176 ЦПК України є позовом майнового характеру, ціна якого визначається вартістю майна. У позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Однак позивач зазначає, що позов не містить вимог майнового характеру. Позивач вказує, що відповідно до даних Свідоцтва про право власності, відновна вартість квартири АДРЕСА_2 становить 5,53 грн. та на даний час, у зв`язку з тимчасовою окупацією території м.Донецьк, провести оцінку квартири АДРЕСА_3 неможливо. З огляду та те, що визначення ціни позову є процесуальним правом позивача, а за ч.2 ст. 176 лише якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи, позивач має на виконання п.3 ч. 3 ст.175 ЦПК України зазначити у позовній заяві ціну позову.

Позовна заява підписана адвокатом Негреєм Олександром Михайловичем від імені обох позивачів, однак додано документи, що підтверджують його повноваження представляти лише ОСОБА_1 . Відсутній документ, що підтверджує повноваження ОСОБА_3 представляти ОСОБА_2 , що суперечить частині 7 статті 177 ЦПК України, за якою до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Крім того, у позовній заяві є невідповідність щодо номера квартири (у позові згадується як АДРЕСА_3 , так і 25), та загальної площі квартири (згадується 70,6 кв.м. та 30,7 м.кв.) що не відповідає вимогам пункту 5 частини 3 статті 175 ЦПК України щодо чіткості позовних вимог.

Згідно ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством та Кодексом України з процедур банкрутства.

Позивачем подано позовну заяву (у якій, зокрема, зазначено «Судовий збір сплачений повністю, квитанцію долучаю.»)

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подається фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб - 3028 гривень.

Як вже було зазначено судом, ст.176 Цивільного процесуального кодексу, передбачено, що ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

Отже, позивачу слід зазначити ціну позову та сплатити судовий збір в розмірі 1% від ціни позову (за позовну вимогу майнового характеру, а саме: визнання права власності, надавши суду докази вартості нерухомого майна), за реквізитами: Отримувач коштів ГУК у Дн-кiй обл/м.Павл-д/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37988155; банк отримувача Казначейство України(ел. адм. подат.); рахунок отримувача UA0004583; код класифікації доходів бюджету 22030101; призначення платежу 101; ; судовий збір, про визнання права власності, Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

У позовній заяві представник позивача також зазначає, що «Відповідно до п.21 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: заявники у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, втрати документів, необхідних для отримання компенсації за пошкоджені та знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.».

Так, згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Донецької обласної державної адміністрації про визнання права власності на квартиру не є заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та у даній справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є позивачами, а не заявниками, тому посилання представника позивача ОСОБА_1 адвокатом Негрей О.М. на п.21 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» як підставу для звільнення позивачів від сплати судового

збору є безпідставним.

Також суд звертає увагу представника позивача на наступне. Відповідачем за позовом є Донецька обласна державна адміністрація. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, але не на стадії відкриття провадження.

У постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 359/861/19 підкреслено, що « з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.»

Аналогічно, у постанові від 07.10.2020 у справі № 705/3876/18 Верховний Суд указав, що «Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).»

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух; право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави, що відображено у п. 37 рішення у справі «Мушта проти України», заява № 8863/06, п.38 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, п.230 рішення у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява №36760/06, п.53 рішення у справі «Круз проти Польщі», (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, п.44 рішення у справі («Осман проти Сполученого Королівства» («Osman v. theUnitedKingdom»), заява №23452/94, п.85 рішення у справі «Луордо проти Італії» («LUORDO v. ITALY»), заява № 32190/96).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на вищевикладене, оскільки позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст. 175 ЦПК України, вважаю за необхідне на підставі ч. 1 ст. 185 ЦПК України залишити її без руху, запропонувавши позивачу протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали усунути вищезазначені недоліки та привести позовну заяву у відповідність до чинного законодавства.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175-177, 185 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Донецької обласної державної адміністрації про визнання права власності залишити без руху, надавши позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення вказаних недоліків.

Роз`яснити позивачу, що у випадку виконання вимог ухвали у встановлений судом строк, позовна заява буде вважатись поданою в день первісного її подання до суду. Інакше, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Бабій