П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2025 року м. Київ

Справа №757/5899/23-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/5748/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Печерського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Новака Р.В. 07 березня 2024 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-західна залізниця « АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд визнати незаконним наказ регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 28 листопада 2022 року № 60-Н/к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та стягнути 20000 грн моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 листопада 2022 року наказом регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» йому було оголошено догану. Проте, на переконання позивача, вказаний наказ є незаконним, оскільки відсутні підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, що послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. Також відмічає, що у зв'язку з оскаржуваним наказом йому нанесено моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях у зв`язку з цим.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-західна залізниця « АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

Визнано незаконним наказ регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 28 листопада 2022 року № 60-Н/к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 3000,00 грн.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у спірному наказі було наведено некоректне твердження про невиконання позивачем своїх посадових обов`язків, ураховуючи той факт, що відповідачем не було доведено та не надано суду доказів, які могли б підтверджували надання ОСОБА_1 ведення в судовому порядку відповідної судової справи. Суд був позбавлений можливості оцінити наявність порушень посадових обов`язків , які є складовими трудової функції працівника, перевірити дотримання роботодавцем строків застосування дисциплінарного стягнення, визначених ст. 148 КЗпП України.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції враховував ступінь вини відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення його прав, глибину та обсяг душевних страждань. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн суд вважав необґрунтовано завищеними.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням відповідач, представником підприємства подано апеляційну скаргу, в якій він вказує, що 09 листопада 2022 року позивач брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, як представник АТ «Укрзалізниця». З цією метою, позивач знаходився в кабінеті юридичної служби, в якому спеціально обладнане робоче місце для участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції. При цьому була присутня ОСОБА_2 і чула як проходило 09 листопада 2022 року судове засідання, участь в якому брав позивач.

Відповідач вказує, що позивач був не підготовлений до судового засідання, оскільки суддя протягом всього судового засідання робила зауваження останньому і за результатами розгляду справи рішення ухвалено не на користь підприємства. При цьому позивач ніяким чином не міг бути тимчасовим представником відповідача, і тим більше бути представником у справі, яку йому не було доручено супроводжувати.

Звертає увагу, що позивача було притягнуто до відповідальності не через суб`єктивне ставлення, а через суттєві зауваження суду щодо неналежного здійснення представництва інтересів відповідача.

Вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки технічному запису судового засідання від 09 листопада 2022 року, яке проводив Яготинський районний суд Київської області.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів відповідача, вказує на те, що він не міг бути призначений відповідальним за супровід зазначеної справи, оскільки відповідачем не надано тому відповідне розпорядження, йому не вручався ніякий документ і він ніде не розписувався за те, що відповідальний за супроводження цієї справи. Наявність інформаційної довідки, яка була ним підготовлена не спростовує це твердження. До того ж на той час він вже повідомив керівництво про намір звільнитись з роботи за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію.

Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні АТ «Укрзалізниця» - Муравський О.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив про її задоволення.

Позивач ОСОБА_1 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в АТ «Укрзалізниця» на посаді юрисконсульта 1 категорії відділу координації правової роботи підрозділів структурного підрозділу юридична служба регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» з 10 листопада 2021 року до 19 грудня 2022 року. /а.с.84/

09 листопада 2022 року у справі № 382/1140/21 ОСОБА_1 приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, що вбачається з копії технічного запису.

10 листопада 2022 року начальником відділу претензійно-позовної роботи та представництва в судах ОСОБА_2 в.о. начальника юридичної служби ОСОБА_4 була подана службова записка, в якій доведено до відома, що в судовому засіданні 09 листопада 2022 року у справі № 382/1140/21, де представником виступав ОСОБА_1 , захист прав та інтересів підприємства був здійснений на неналежному рівні, що спричиняє шкоду інтересам товариства. /а.с.87/

10 листопада 2022 року ОСОБА_1 була підготовлена Інформаційна довідка у справі № 382/1140/21, в якій наведений короткий зміст доводів сторін у справі та рух справи. /а.с.90-92/

23 листопада 2022 року ОСОБА_1 надав пояснення в письмові формі, в яких визнав обставини участі в судовому засіданні 09 листопада 2022 року та посилаючись на стан здоров`я вказав, що не зміг відповісти на запитання суду, вказавши, що все виклав в письмових поясненнях. /а.с.88/

Згідно з протоколом № НЮ-01/7 наради при в.о. начальника юридичної служби від 23 листопада 2022 року проводився розгляд службової записки начальника відділу претензійно-позовної роботи та представництва в судах ОСОБА_2 щодо судового засідання 09 листопада 2022 року у справі № 382/1140/21, яка доповіла про неготовність до судового розгляду ОСОБА_1 у зв`язку з чим захист законних прав та інтересів АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1 визнано таким, що здійснений на неналежному рівні та запропоновано заступнику начальника ОСОБА_3 за результатами розгляду пояснень ОСОБА_1 та за наявності підстав підготувати подання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. /а.с.86/

Наказом регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 28 листопада 2022 року № 60-Н/к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за порушення вимог п.1.15 та п.7.23 Положення про порядок ведення претензійно-позовної роботи в АТ «Українська залізниця», затвердженого рішенням правління (протокол № Ц-45/35Ком.т.) від 15 квітня 2020 року, а саме в здійсненні на неналежному рівні захисту законних прав та інтересів АТ «Укрзалізниця», юрисконсульту І категорії відділу координації правової роботи підрозділів юридичної служби регіональної філії «Південно-західної залізниці» ОСОБА_1 оголошено догану. /а.с.2-3/

Згідно з Актом від 29 листопада 2022 року, складеного працівниками відповідача, 29 листопада 2022 року юрисконсульту І категорії відділу координації правової роботи підрозділів юридичної служби регіональної філії «Південно-західної залізниці» ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитись з наказом від 28 листопада 2022 року № 60-Н/К та засвідчити факт ознайомлення особистим підписом. ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватись з наказом та засвідчувати ознайомлення підписом. Текст наказу від 28 листопада 022 року № 60-Н/К був зачитаний в голос 29 листопада 2022 року в кабінеті 76 у присутності ОСОБА_1 /а.с.89/

Пунктом 1.15 Положення про порядок ведення претензійно-позовної роботи в АТ «Українська залізниця», затвердженого рішенням правління (протокол № Ц-45/35Ком.т.) від 15 квітня 2020 року, визначено, що персональна відповідальність за стан претензійної та позовної роботи покладається на керівників Філій та їхніх структурних підрозділів, керівників структурних підрозділів Товариства, у віданні яких перебувають питання, що стали предметом спору, в межах їхньої компетенції та функціональних обов`язків та/або на особу, що відповідальна за супроводження відповідного господарського спору та/або судової справи, в межах компетенції та посадових обов`язків.

Пунктом 7.23 Положення про порядок ведення претензійно-позовної роботи в АТ «Українська залізниця», затвердженого рішенням правління (протокол № Ц-45/35Ком.т.) від 15 квітня 2020 року, визначено, що персональна відповідальність за повноту, зміст, своєчасність підготовки та подання процесуальних документів до суду, участь в судових засіданнях по справі, дотримання строків оскарження судових рішень покладється на працівника, що відповідальний за супроводження такої справи.

У пункті 1.13 Положення про порядок ведення претензійно-позовної роботи в АТ «Українська залізниця», затвердженого рішенням правління (протокол № Ц-45/35Ком.т.) від 15 квітня 2020 року, визначено, що за вказівкою директора з правових питань та майнової політики Товариства або директора Юридичного департаменті (його заступника) на працівника Юридичного департаменту та/або Юридичну службу може бути покладено супроводження будь-якої справи, учасником якої є Товариство або Філія.

Згідно з п.7.4. вказаного Положення Директор Юридичного департаменту (його заступник) шляхом накладення на відповідному документі резолюції призначає працівника Юридичного департаменту чи Юридичну службу, відповідального/відповідальну за супроводження справи у суді та вчинення дій з метою підготовки та надання до суду відповідних процесуальних документів (відзиву, відповіді на відзив, заперечень, пояснень тощо).

При надходженні процесуальних документів (позовних заяв, ухвал, рішень, постанов, апеляційних чи касаційних скарг тощо) на адресу Філії начальник Юридичної служби (його заступник) призначає працівника, відповідального за супроводження справи у суді та вчинення дій з метою підготовки та надання до суду відповідних процесуальних документів (скарги, відзиву, відповіді на відзив, заперечень, пояснень тощо). (п.7.5. Положення)

Згідно з п. 7.6. вказаного Положення юридичний департамент не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідної резолюції директора Юридичного департаменту (його заступника) передає оригінали судових документів (з додатками) відповідальному працівнику Юридичного департаменту та/або до структурного підрозділу Товариства, до компетенції якого належить отримання, надсилання та реєстрація кореспонденції, з метою направлення таких документів до Юридичних служб, визначених відповідальними за супроводження справи. Для оперативного реагування та підготовки відповідних процесуальних документів, участі у судових засіданнях документи, що стосуються судової справи, можуть бути направлені Юридичним департаментом за допомогою засобів електронної пошти на адресу секретаря Юридичної служби та/або на електронну адресу працівника Юридичної служби та/або керівника Юридичної служби (його заступника).

У п. 7.7. Положення вказано, що відповідальний за супроводження справи працівник протягом 2 (двох) робочих днів з моменту отримання матеріалів судової справи (процесуальних документів) зобов`язаний вчинити ряд дії. /а.с.12-45,94-110/

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень у справі № 382/1140/21 09 березня 2023 року Яготинський районний суд Київської області ухвалив рішення, яким задовольнив позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа Виробничий підрозділ «Дарницька дистанція колії» Регіональна філія «Південно-Західної залізниці» Акціонерне товариство «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення. Скасував наказ АТ «Українська залізниця» Виробничий підрозділ «Дарницька дистанція колії» від 31 серпня 2021 року № 30 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани електрозварювальника 5-ї механізованої дільниці ОСОБА_1. Стягнув з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні судового збору.

Додатковим рішенням Яготинського районного суду Київської області від 10 травня 2023 року заяву задоволено, стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь позивача витрати з оплати професійної правничої допомоги в розмірі 15000 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Додаткове рішення Яготинського районного суду Київської області від 10 травня 2023 року скасовано та прийнято нову постанову, якою стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача витрати з оплати професійної правничої допомоги в розмірі 8000 грн.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 2 ст.2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до п. 1 ч.1ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз'яснити працівникові його права й обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці.

Роботодавець не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором (ст. 31 КЗпП України).

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно із ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

В порядку визначеному ст. 148КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до статті 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.

З передбачених п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підстав працівник може бути звільнений за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі №452/970/17 щодо притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності вказала на те, що роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності у випадку невиконання обов`язків, які не обумовлені трудовим договором і про які працівник не був проінформований належним чином. Складовими дисциплінарного проступку, що характеризують його об`єктивну та суб`єктивну сторони, є: дії (бездіяльність) працівника; невиконання або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) та невиконанням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність роботодавцем наявності будь-якої з цих складових виключає наявність дисциплінарного проступку.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 761/24929/20 (провадження № 61-12418св21), «Посадові обов`язки працівників мають бути відображені в посадових інструкціях, які згідно з пунктом 6 Загальних положень Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (далі - ДКХП), які були затверджені разом з Випуском 1 «Професії, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» ДКХП наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року № 336, мають складатися для працівників усіх посад, що зазначені у штатному розписі. При цьому до посадових інструкцій може бути внесено зміни та/або доповнення лише на підставі наказу керівника підприємства та тільки за згодою працівника».

При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом в постанові від 04 серпня 2022 року в справі № 201/12566/19, від 22 липня 2020 року в справі № 554/9493/17, від 24 січня 2022 року в справі 343/1678/19 та інших.

У постанові від 27 квітня 2023 року у справі № 369/3071/19 Верховний Суд вказав на те, що порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.

Відповідно до положень статей 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акту чи акту локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду зазначеною у постанові від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17.

Верховний Суд у постановах від 08 січня 2020 року у справі № 153/1339/17, від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17, від 13 травня 2022 року у справі №331/2395/20, вказував на те, що у трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. Оскільки оспорюваний наказ не містить чітких формулювань суті та обставин допущеного проступку, відсутні докази вини позивачки та наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і неналежним виконанням покладених на позивача трудових обов`язків, а містяться лише загальні, а не конкретні посилання на порушення останньою положень посадової інструкції, тому не можна дійти однозначних висновків про доведення вини працівника у вчиненні дисциплінарного проступку і накладення на неї дисциплінарного стягнення.

В порядку ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони перебували у трудових правовідносинах і позивач займав посаду юрисконсульта І категорії відділу координації правової роботи підрозділів юридичної служби регіональної філії «Південно-західної залізниці».

Як на одну з підстав для визнання наказу незаконним, позивач вказував на те, в нього відсутня посадова інструкція і йому не було повідомлено офіційно про супроводження справи №382/1140/21. Дійсно в матеріалах справи відсутні дані про ознайомлення позивача з посадовою інструкцією з визначеними обов`язками та покладенням на нього персональної відповідальності за супроводження справ. Крім того в матеріалах справи відсутні дані про визначення позивача відповідальним за супровід справи № 382/1140/21, в порядку визначеному п.п.7.4-7.6 Положення про порядок ведення претензійно-позовної роботи в АТ «Українська залізниця», затвердженого рішенням правління (протокол № Ц-45/35Ком.т.) від 15 квітня 2020 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що у спірному наказі наведено неконкретне твердження про невиконання позивачем своїх посадових обов`язків, ураховуючи той факт, що в порушення вищенаведених вимог Положень, відповідачем не доведено та не надано суду доказів, які б підтверджували надання позивачу ведення в судовому порядку відповідної судової справи.

Крім того з наведених обставин справи вбачається, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулось до ухвалення рішення судом першої інстанції у справі №382/1140/21. Таким чином висновок наведений в оскаржуваному наказі про заподіяння шкоди законним правам та інтересам підприємства є передчасним. Суд ухвалюючи рішення у справі оцінює надані сторонами докази, а пояснення мають лише додаткове значення. Відповідач скористався правом на оскарження рішення суду першої інстанції, проте його апеляційна скарга в частині вирішення спору по суті залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції в цій частині без змін.

А отже, до позивача не можуть застосовуватись п. 1.15 та п. 7.23 Положення про порядок ведення претензійно-позовної роботи в АТ Українська залізниця», затвердженого рішенням правління (протокол № Ц-45/35Ком.т.) від 15 квітня 2020 року, тому притягнення його дисциплінарної відповідальності оскаржуваним наказом не може вважатись законним і обґрунтованим.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині вирішення судом першої інстанції позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне.

При зверненні до суду позовом позивач цю вимогу обґрунтовував тим, що безпідставним притягненням його до дисциплінарної відповідальності та порушенням трудових прав, йому було завдано моральної шкоди.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Отже підставою для відшкодування моральної шкоди за ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди не визначений на законодавчому рівні, але він має відповідати засадам розумності та справедливості.

Судом було встановлено факт неправомірного притягнення відповідачем позивача до дисциплінарної відповідальності, що призвело до тривалих її моральних страждань та емоційних переживань і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції оцінюючи заподіяну позивачу моральну шкоду у сумі 3000 грн в повній мірі забезпечив додержання принципів розумності, справедливості та співмірності, забезпечив баланс інтересів учасників справи.

Питання судових витрат вирішено судом першої інстанції відповідно до положень процесуального закону, пропорційно до задоволених позовних. Апеляційна скарга не містить доводів щодо визначеного судом першої інстанції розміру судових витрат.

Таким чином, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо оцінки зібраних у справі доказів і встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин у тому контексті, який на думку відповідача свідчить про законність звільнення позивача. Проте вказані доводи не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Доводи наведені в апеляційній скарзі є аналогічними аргументам наведеним в суді першої інстанції, яким суд дав належну оцінку, з посиланням на зібрані у справі докази та сформулював обґрунтовані висновки у прийнятому ним рішенні, з яким у повній мірі погоджується апеляційний суд.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи. Тому апеляційний суд залишає апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, відсутні і підстави для компенсації відповідачеві понесених ними витрат на стадії апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук