Дата документу 30.07.2025
Справа № 334/5179/25
Провадження № 2/334/2980/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., при секретарі Каряченко А.О., розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

30.06.2025 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся керівник ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові посилалися на те, що 30.03.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 7738922. Згідно умов якого кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки, у розмірі 14500 грн. Кредит надається на споживчі (особисті) потреби шляхом перерахування Кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної Споживачем не пізніше двох календарних днів від дати підписання договору. Для платіжних операцій по картах Товариством використовуються відповідні сертифіковані платіжними системами сервіси.

Нарахування процентів за Кредитним договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Розмір процентної ставки, встановлений в Кредитному договорі, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку визначеного умовами Кредитного договору.

27.11.2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу № 27.11./24-Ф від 27.11.2024 року.

Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить в сумі 56850 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 14500 грн., заборгованості за відсотками 38280 грн., заборгованість за пенею - 4070 грн.

Прохали стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 7738922 від 30.03.2024 року у розмірі 56850 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 14500 грн., заборгованості за відсотками 38280 грн., заборгованість за пенею - 4070 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн; розглядати справу в спрощеному позовному провадженні на підставі наявних доказів та матеріалів без участі представника позивача, у разі неявки в судове засідання належним чином повідомленого відповідача - провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

04.07.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 30.07.2025 року.

30.07.2025 року представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові прохали розгляд справи проводити без участі представника.

30.07.2025 року відповідач в судове засідання не з`явився, 30.07.2025 року подав заяву про визнання позову, в якій прохав справу розглянути у його відсутність та зменшити витрати на правову допомогу як завищенні.

Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився відповідач ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг ЗМР від 02.07.2025 року.

30.03.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 підписано договір про надання споживчого кредиту №7738922, згідно умов якого сума кредиту - 4500 грн., строк кредиту - 360 днів, періодичність сплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка 2,20% в день, знижена процентна ставка 1,32% в день, за невиконання/неналежне виконання зобов`язань штраф складає у розмірі 200 грн. на 4 день такого невиконання та у розмірі 45 грн., починаючи з 5 дня за кожен день невиконання.

Договір укладено в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора.

03.04.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 підписано Додаткову угоду до Договору про надання споживчого кредиту №7738922 від 30.03.2024 року, згідно умов якої збільшено суму кредиту до 14500 грн.

Аналогічні умови містить Паспорт споживчого кредиту, який також підписано відповідачем.

Згідно картки обліку договору (розрахунку заборгованості) ТОВ «Авентус Україна» заборгованість відповідача за кредитним договором № 7738922 від 30.03.2024 року за період з 30.03.2024 року по 26.11.2024 року складає в сумі 56850 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 14500 грн., заборгованості за відсотками 38280 грн., заборгованість за пенею - 4070 грн.

27.11.2024 року ТОВ «Авентус Україна» на підставі Договору факторингу №27.11./24-Ф відступило, а ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 7738922 від 30.03.2024 року на загальну суму 56850 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 14500 грн., заборгованості за відсотками 38280 грн., заборгованість за пенею - 4070 грн., що підтверджується копією витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №27.11./24-Ф від 27.11.2024 року.

08.04.2025 року на адресу ОСОБА_1 направлено досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № 7738922 від 30.03.2024 року на загальну суму 56850 грн.

Станом на час розгляду справи судом відповідач заборгованість не сплатив.

Відповідач визнав вказані обставини, подавши заяву про визнання позову.

Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного.

В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно висновків, викладених у Постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію».

Відповідно п.5,6,12 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно ч.4,6,8,12 ст.11 вказаного Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору.

У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підтвердження договірних відносин між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 позивачем надано суду копії: договору про надання споживчого кредиту № 7738922 від 30.03.2024 року; копію Додаткової угоди від 03.04.2024 року до Договору про надання споживчого кредиту №7738922 від 30.03.2024 року; копію картки обліку договору (розрахунку заборгованості) ТОВ «Авентус Україна» за період з 30.03.2024 року по 26.11.2024 року.

Суд вважає надані докази належними та допустимими, і аналізуючи в сукупності надані докази, суд вважає, що факт підписання між сторонами договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 7738922 від 30.03.2024 року (разом з Додатковою угодою від 03.04.2024 року) в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора є доведеним, оскільки сторони узгодили порядок його укладення в електронній формі.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у Постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у Постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ТОВ «Авентус Україна» виконало в повному обсязі умови Договору, надавши відповідачу обумовлену суму кредиту, проте відповідач прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого відповідачу нараховано заборгованість на загальну суму 56850 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 14500 грн., заборгованості за відсотками 38280 грн., заборгованість за пенею - 4070 грн.

В подальшому 24.11.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу №27.11./24-Ф, відповідно витягу з Додатку №1 до Договору ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 56850 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 14500 грн., заборгованості за відсотками 38280 грн., заборгованість за пенею - 4070 грн.

Частиною 1 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Таким чином, до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в обумовлені договором строки, договір залишається невиконаним, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору факторингу, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 7738922 від 30.03.2024 року у загальному розмірі 56850 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 14500 грн., заборгованості за відсотками 38280 грн., заборгованість за пенею - 4070 грн.

Тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач визнав пред`явлений до нього позов і визнання відповідачем позову не суперечить закону, тому суд враховуючи положення ст.206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі … визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову...

Відповідно ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі … визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову…

Позивачем у справі за подання позовної заяви сплачено судовий збір відповідно платіжної інструкції в національній валюті №7738922 від 30.05.2025 року в сумі 2422,40 грн.

Тому, у зв`язку з задоволенням основної вимоги, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді 50% судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 2422,40 грн., що складає в сумі 1211,20 грн.

Також, так як відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 2422,40 грн., що складає в сумі 1211,20 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.

За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат: копію Договору про надання правової допомоги від 01.01.2025 року між адвокатом Білецьким Б.М. та ТОВ «Діджи Фінанс»; копію додаткової угоди від 02.04.2025 року до Договору про надання правової допомоги від 01.01.2025 року; копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серії КС №5618/10 від 17.03.2016 року на ім`я Білецький Б.М.; копію Акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 31.03.2025 року; копію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М. від 31.03.2025 року.

Так, згідно копії Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М. від 31.03.2025 року:

1) правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» - 2,5 години на суму 3750 грн.;

2) складення позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, позивач - 2,5 години на суму 3750 грн.;

3) формування додатків до позовної заяви (письмові докази) - 1 година на суму 750 грн.;

4) консультація щодо документів та доказів надання юридичних консультацій щодо правильності оформлення і подачі документів, оцінка їх сили у судовому процесі 1 година на суму 750 грн.; всього в сумі 6000 грн.

Однак, при додаванні складових вартості виконаних робіт (3750 грн. + 3750 грн. + 750 грн. + 750 грн.) виходить сума 9000 грн., що не узгоджується з сумою 6000 грн., яка визначена у Детальному описі робіт (наданих послуг).

При цьому, згідно копії Акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 31.03.2025 року:

1) правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» - 2 години на суму 3000 грн.;

2) складення позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, позивач - 2 години на суму 2000 грн.;

3) формування додатків до позовної заяви (письмові докази) 0,5 годин на суму 500 грн.;

4) консультація щодо документів та доказів надання юридичних консультацій щодо правильності оформлення і подачі документів, оцінка їх сили у судовому процесі 0,5 годин на суму 500 грн.; всього - 6000 грн.

Тобто, Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М. від 31.03.2025 року, та Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 31.03.2025 року не узгоджуються між собою у часі, витраченому на виконання робіт, та у загальній вартості виконаних робіт.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем підтверджено витрати на правничу допомогу на суму 3000 грн. (складення позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, позивач на суму 2000 грн.; формування додатків до позовної заяви (письмові докази) - на суму 500 грн.; консультація щодо документів та доказів надання юридичних консультацій щодо правильності оформлення і подачі документів, оцінка їх сили у судовому процесі на суму 500 грн.), в той час як витрати позивача на правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» на суму 3000 грн. є необґрунтованими.

У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 зазначено «При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір».

Також, згідно правового висновку у Постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі № 362/3912/18 «Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час».

Суд, дослідивши документи на підтвердження надання позивачу правничої допомоги, враховуючи складність справи, значення справи для сторін, розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без явки сторін та їх представників, визнання відповідачем позову та подання клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, з урахуванням вимог розумності та справедливості, реальності адвокатських витрат, дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 137, 141, 142, 206, 211, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (, п/р № НОМЕР_2 , адреса: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри буд.21/1) заборгованість за кредитним договором № 7738922 від 30.03.2024 року у загальному розмірі 56850 грн. (п`ятдесят шість тисяч вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок), яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 14500 грн., заборгованості за відсотками 38280 грн., заборгованість за пенею - 4070 грн.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (, п/р № НОМЕР_2 , адреса: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри буд.21/1) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову відповідно платіжної інструкції в національній валюті №7738922 від 30.05.2025 року в сумі 2422,40 грн., що складає в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (, п/р № НОМЕР_2 , адреса: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри буд.21/1) 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову відповідно платіжної інструкції в національній валюті №7738922 від 30.05.2025 року в сумі 2422,40 грн., що складає в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок), а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 05 серпня 2025 року.

Суддя: С.М. Телегуз