П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2025 року м. Миколаїв

справа №486/835/25

провадження №22-ц/812/1436/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Далматової Г. А. у приміщенні суду у м. Південноукраїнськ Миколаївської області, за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк або АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним вище позовом, який обґрунтовувало наступним.

Позивач вказував, що 26 грудня 2008 року ОСОБА_2 (в подальшому прізвище змінено на ОСОБА_3 ) з метою отримання банківських послуг підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», уклавши таким чином кредитний договір з АТ КБ «ПриватБанк».

На підставі вказаної анкети заяви відповідачці було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 40 000 грн. За період дії кредитного договору з 2008 по 2021 рр. відповідачкою було отримано три кредитні картки, а саме строком дії до 30 листопада 2015 року, 30 жовтня 2019 року та 30 червня 2021 року.

12 липня 2021 року відповідачкою підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку, строком дії до 31 серпня 2025 року, тип Універсальна GOLD, відсоткова ставка 40,8 % річних.

З початком повномасштабного вторгнення та збройної агресії Російської Федерації Банк скасував відсоткову ставку. У березні 2022 року вона становила 0%. З 01 квітня 2022 року відсоткова ставка була повернута до погодженого розміру.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 17 квітня 2025 року має заборгованість 43 090,38 грн, яка складається з 37 620,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 5470,38 грн заборгованості за простроченими відсотками.

На підставі викладеного Банк просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 червня 2025 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 26 грудня 2008 року в розмірі 37 620,00 грн тіла кредиту, а також 2114,75 судового збору.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 5470 грн відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд виходив із того, що у позивача наявні підстави для стягнення з відповідачки тільки тіла кредиту, оскільки вона ці кошти отримувала, а тому повинна повернути. Стягнення з неї відсотків за користування кредитними коштами на підставі заяви від 12.07.2021 р. суд вважав необґрунтованим, бо, укладаючи у 2008 р. кредитний договір, відповідачка не погоджувала умови про стягнення відсотків у вказаному позивачем розмірі, який зазначений у заяві від 12.07.2021. На думку суду відповідачкою було укладено два кредитні договори від 26 грудня 2008 року та від 12 липня 2021 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилався на те, що суд першої інстанції припустився помилки при ухваленні рішення, бо неправильно оцінив наявні у справі докази.

Позивач зазначав, що відповідачкою 26 грудня 2008 року та 12 липня 2021 року були підписані заяви про долучення до однієї і тієї ж послуги АТ КБ «ПриватБанк», а саме «встановлення кредитного ліміту на карт-рахунок фізичної особи». Заявою від 12 липня 2021 року відповідачка долучилася до змін тарифів та умов користування послугою, у тому числі щодо встановлення процентної ставки, яка була встановлена у розмірі 40,8% річних.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

26 грудня 2008 року ОСОБА_4 (прізвище змінено на ОСОБА_3 ) підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна. 55 днів пільгового періоду», погодившись, що базова процентна ставка за кредитним договором буде становити 30% річних, процентна ставка на суму несанкціонованого перевищення ліміта кредитування 45% річних.

Відповідачка 26 грудня 2008 року отримала карту Універсальна строком дії до 31 грудня 2011 року, 12 січня 2012 року карту Універсальна строком дії до 30 листопада 2015 року, 31 жовтня 2015 року карту Універсальна строком дії до 30 жовтня 2019 року, 14 вересня 2017 року карту Універсальна GOLD строком дії до 30 червня 2021 року.

12 липня 2021 року ОСОБА_5 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», згідно з якою погодилася, що процентна ставка за користування кредитними коштами буде складати 42% річних для карт Універсальна та 40,8% річних для карт Універсальна GOLD.

12 липня 2021 року ОСОБА_5 отримала карту Універсальна GOLD строком дії до 31 серпня 2025 року.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , у відповідачки з 26 грудня 2008 року неодноразово змінювався кредитний ліміт, найменша його сума становила 150 грн (04.10.2012), а найбільша 40 000 грн (06.05.2024). 02 грудня 2024 року кредитний ліміт було зменшено до 0 грн.

З виписки по рахунку за договором та розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 в період з 26 грудня 2008 року по 24 квітня 2025 року користувалася виданими їй Банком кредитними картами, отримуючи від позивача кредитні кошти.

Станом на 17 квітня 2025 року за відповідачкою рахується заборгованість перед Банком на суму 43 090,38 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 37 620,00 грн та заборгованості за простроченими відсотками у сумі 5470,38 грн.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з вимогами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною 1статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Норми статті 1056-1 ЦК України регламентують, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Статті 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що у позивача наявні підстави для стягнення з відповідачки тільки тіла кредиту, оскільки вона ці кошти отримувала, а тому повинна повернути. Стягнення з неї відсотків за користування кредитними коштами на підставі заяви від 12.07.2021 р. суд вважав необґрунтованим, бо, укладаючи у 2008 р. кредитний договір, відповідачка не погоджувала умови про стягнення відсотків у вказаному позивачем розмірі, який зазначений у заяві від 12.07.2021. На думку суду відповідачкою було укладено два кредитні договори від 26 грудня 2008 року та від 12 липня 2021 року.

АТ КБ «ПриватБанк», оскаржуючи рішення суду, не погодився з його висновком про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками за користування кредитним коштами.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги слушними, а висновок суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог Банку про стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами помилковим, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Досліджені докази свідчать, що сторони по справі узгодили умови кредитного договору, у тому числі сплату процентів, про що свідчать заяви відповідачки про приєднання до Умов та Правил надання послуг АТ КБ «ПриватБанк» та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна. 55 днів пільгового періоду», у яких, серед іншого, зазначено процентну ставку за користування кредитом.

Таким чином, між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, за яким позичальниця отримала кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на банківську карту з базовою процентною ставкою з 26 грудня 2008 року у розмірі 30% річних, а з 12 липня 2021 року у розмірі 40,8% річних.

За такого, колегія суддів вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за відсотками за кредитним договором у сумі 5470,38 грн, бо відповідачка не виконала свого обов`язку щодо вчасної сплати відсотків за договором.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог Банку про стягнення відсотків підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками у сумі 5470,38 грн.

Щодо судових витрат

Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги позивача, скасував рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, то наявні підстави для нового розподілу судових витрат.

Відповідачка має відшкодувати позивачу за розгляд справи в суді першої інстанції судовий збір у сумі 2422,40 грн, а за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 3633,60 грн.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 червня 2025 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за відсотками у сумі 5470,38 грн.

Заочне рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 червня 2025 року в частині розподілу судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 2422,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 3633,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 06 серпня 2025 року.