Справа № 755/3718/24
Апеляційне провадження №22-з/824/844/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Васильович, товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису № 13297 від 17.05.2021 року таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2024 року позов задоволено частково, виконавчий напис нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 67 020,00 грн., визнано таким, що не підлягає виконанню. В решті задоволення позовних вимог відмовлено.

У листопаді 2024 року до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій позивач просила суд вирішити питання про стягнення з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 9 500,00 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що під час ухвалення рішення у даній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , судом не вирішено питання про стягнення судових витрат на правову допомогу.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року заяву позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено, доповнено рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2024 року та стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 9,500 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, 14.02.2025 року відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване додаткове рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи. Просив апеляційний суд оскаржуване додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2025 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року залишено без змін.

02 червня 2025 року на адресу апеляційного суду від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначила, що апеляційним судом не вирішувалося питання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, які були понесені в суді апеляційної інстанції за подання апеляційної скарги, у зв`язку з чим просить апеляційний суд ухвалити додаткове рішення у даній справі, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн.

У судове засідання, призначене на 12.06.2025 року, з`явився представник позивача.

Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи та вищевказану заяву, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що дана заява не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіл таких витрат, згідно ст. 141 ЦПК України здійснюється за результатом розгляду позовних вимог по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу 10.04.2025 року представником позивача було зазначено, що позивач планує понести витрати на професійну правничу допомогу в апеляційні інстанції у розмірі 6000,00 грн.

Положеннями ч.8 ст.141 ЦПК України передбачено загальне правило щодо можливості подачі доказів про судові витрати протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У той же час Цивільний процесуальний кодекс України містить спеціальну норму з цього приводу, а саме ст. 246 ЦПК України, зі змісту якої вбачається, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 дійшов наступного правового висновку:

«Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1 ст. 246 ЦПК України).

Таким чином, у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі.

У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат».

У вищевказаній справі Верховний Суд зазначив, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.

З матеріалів даної справи вбачається, що у заяві до апеляційного суду заявник жодним чином не обґрунтовував поважності причин, які перешкодили йому подати докази щодо витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів.

З урахуванням вищевказаної правової позиції Верховного Суду та наведених процесуальних норм, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в разі неподання доказів понесення витрат на правничу допомогу у визначений законом строк, сторона має обґрунтувати, які поважні причини не дозволили їй подати такі докази до закінчення розгляду справи, чого в даному випадку зроблено не було.

За таких умов, зважаючи на принцип диспозитивності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 83, 141, 270, 367 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько