Справа № 462/3346/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2025 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором, покликаючись на те, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 , 13 серпня 2024 року, укладено кредитний договір (оферти) відповідно до умов якого, відповідачу надано кредит у розмірі 4 000 грн., строком на 98 днів. В порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором заборгованість відповідача, станом на 18 листопада 2024 року, становить 9193,90 грн., яку позивач й просить стягнути.

Відповідачем було подано до суду відзив, в якому він вказав, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, того, що наявна в матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася в порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб, який є обов`язковим реквізитом електронного договору. Вказав, що він не укладав кредитний договір та не погоджував процентну ставку та інші кабальні умови кредитування. Крім того, просив суд врахувати, що нарахування позивачем неустойки за договором позики в період дії воєнного стану можливе лише до 23 лютого 2022 року, тоді як розрахунок позивача здійснений за періоди, які настали після 24 лютого 2022 року. Також вказав, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1440 грн., є безпідставною. Крім того, зазначив, що йому невідомо, кому належать карткові рахунки на які перераховано грошові кошти, оскільки лист не містить ідентифікуючих даних про нього. Враховуючи вищевикладене, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до наступного переконання.

Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , 13 серпня 2024 року, укладено кредитний договір № 13.08.2024-100001075. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 4 000 грн., строком на 98 днів.

Відповідно до п. 4.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-4090.

Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР», 05 травня 2025 року успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта в розмірі 4 000 грн., номер картки: НОМЕР_1 , за договором кредиту № 13.08.2024-100001075.

Суду було також надано розрахунок заборгованості, згідно якого у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 9193,22 грн., що складається з заборгованості за основним боргом 3698,32 грн., 3494,90 грн., -заборгованості за процентами, 2 000 грн., - заборгованості за неустойкою.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення.

Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що правила про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Споживчий центр» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

В результаті не виконання умов кредитного договору, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, що суд вважає доведеним та документально підтвердженим. Доказів погашення відповідачем зазначеної заборгованості суду не надано.

Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відповідно до правової позиції ВС, що міститься у постанові від 31.01.2024 року у справі № 183/7850/22, касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, у зв`язку з введенням в дію в Україні воєнного стану, з 24.02.2022 неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами та ст. 625 ЦК України (інфляційні втрати та 3% річних), за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за договором позики, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

В той же час, відповідно до довідки-розрахунку, за невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивачем нараховано неустойку у розмірі 2 000 грн., що є безпідставним. Такий висновок суду відповідає обставинам справи та є справедливим по відношенню до обох сторін.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги були задоволені частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1895,08 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 259, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» /01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, 133-А, код за / заборгованість в розмірі 7193 /сім тисяч сто дев`яносто три/ гривні 22 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» /01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, 133-А, код за / судовий збір у розмірі 1895/одна тисяча вісімсот дев`яносто п`ять/ гривень 08 копійки.

В задоволенні вимог про стягнення неустойки, - відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.І. Ліуш