Провадження № 2/202/2282/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Пономаренко О.М.,

за участю:

відповідача ОСОБА_1 (в режимі ВКЗ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро

цивільну справу №234/18097/21

за позовом

Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго»

в особі Виробничої одиниці обласного комунального підприємства

«Донецьктеплокомуненерго «Краматорськміжрайтепломережа»

до

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_1 ,

про стягнення заборгованості за надану теплову енергію,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надану теплову енергію, який мотивував тим, що відповідачі мешкають в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та отримували послуги центрального опалення від позивача, але неналежно виконували обов`язки по сплаті послуг з теплопостачання, у зв`язку з чим за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01.05.1996 по 30.11.2021 утворилась заборгованість за теплову енергію, яка складає 32 799,63 грн. У зв`язку з чим просять стягнути з відповідачів заборгованість за теплову енергію, інфляційні витрати в розмірі 15378,44 грн, 3% річних в розмірі 3335,10 грн, а також судові витрати у розмірі 2 270,00 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2023 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

15.01.2024 по справі ухвалене заочне рішення.

13.02.2025 за заявою відповідача ОСОБА_1 заочне рішення скасоване. Справа призначена до судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог до неї відмовити, оскільки вона не є користувачем наданих позивачем послуг. Так, вона дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але після укладення шлюбу у 2014 році мешкає разом з чоловіком за адресою: АДРЕСА_2 , на підтвердження чого надала суду відповідні докази. Крім того, в період з 1996 по 2007 вона була неповнолітня.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, а саме судовими повістками, які повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив на позовну заяву не надала.

Заслухавши відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» надаються послуги теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , та на ім`я відповідального наймача ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004, який втратив чинність 01.05.2019, були визначені основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

З 01.05.2019 введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017, який набрав чинності 10.12.2017, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. (стаття 2 Закону України № 2189-VIII від 09.11.2017)

Відтак, послуги, які надає позивач є житлово-комунальними.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за теплову енергію 32 799,63 грн, витрати від інфляційних процесів 15 378,44 грн, 3% річних 3335,10 грн за вказаною адресою за період з 01.05.1996 по 30.11.2021.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

У даній справі предметом позову є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, а підставою позову позивачем визначено неналежне виконання відповідачами свого обов`язку щодо їх сплати.

Приписами ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який діяв до 01.05.2019 було визначено, що споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, а в Законі України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно судом встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_3 (1/3 частка), ОСОБА_4 (1/3 частка), ОСОБА_2 (1/3 частка) на підставі свідоцтва про право власності від 14.09.2007.

Відтак, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 є власниками нерухомого майна, за місцем знаходження якого позивач надавав послуги з теплопостачання. Тому вбачається, що між позивачем та власниками квартири виникли фактичні зобов`язальні договірні відносини, і жодна зі сторін про їх припинення не заявила.

При цьому відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на позивачеві як на постачальникові послуг, і на ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 як власниках майна та споживачах, не позбавляло останніх обов`язку сплатити за надані їй послуги з теплопостачання.

ОСОБА_4 не залучений позивачем до участі у справі як відповідач.

З довідок про реєстрацію місця проживання судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою з 07.06.1990, як і відповідач ОСОБА_2 .

У частині першій статті 12 Закону «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 09.11.2017 передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 вказаного Закону обов`язок індивідуального споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону індивідуальні споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Отже, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

З рішення Краматорського міського суду Донецької області у справі №234/10008/16-ц від 05.10.2016 судом встановлено, що позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Краматорськміжрайтепломережа» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВО "Краматорськміжрайтепломережа ОКП Донецьктеплокомуненерго: заборгованість за отриману теплову енергію й гаряче водопостачання за період з 01.10.2013 року по 31.03.2016 року в сумі 6 997,68 грн., витрати на оплату судового збору в сумі 1378 грн.00 коп.

Суду не надано доказів фактичного користування вказаними послугами відповідачем ОСОБА_5 за період з 01.04.2016-30.11.2021 роки, оскільки як встановлено судом, ОСОБА_5 у 2014 році уклала шлюб з ОСОБА_6 і почала мешкати за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується нотаріальною заявою свідка ОСОБА_7 , даними декларації з сімейним лікарем, копією свідоцтва про шлюб, довідкою про реєстрацію місця проживання ОСОБА_8 (дитини відповідача).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 з 01.04.2016 і по цей час не проживає за адресою реєстрації у м. Краматорську, а отже фактично не користувалася та не користується житлово-комунальними послугами, які надає позивач за адресою: АДРЕСА_1 , що виключає для неї обов`язок оплачувати вказані послуги за період з 01.04.2016-30.11.2021, а відтак суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині вказаних позовних вимог до ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог в частині стягнення за період з 01.05.1996-30.09.2013 суд зазначає, що до позовної заяви позивачем додано розрахунок боргу починаючи з 01.10.2012 з якого судом встановлено, що за період з 01.10.2012-30.09.2013 за особовим рахунком № НОМЕР_1 нараховано 1 655,04 грн, а сплачено 320,49 грн, тобто сума боргу за вказаний період складає 1 334,55 грн.

Відтак, суд доходить висновку, що з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно підлягає стягненню сума боргу 1 334,55 грн, а також інфляційне нарахування 6,69 грн та 356,46 грн 3% річних за період з 01.10.2012-30.09.2013.

Позовні вимоги в частині стягнення боргу за період з 01.05.1996-30.09.2012 задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано жодного доказу на підтвердження виникнення у відповідачів боргу за вказаний період.

Щодо позовних вимог про стягнення боргу за період з 01.04.2016 по 30.11.2021 суд зазначає, що перевіривши наданий позивачем розрахунок суми боргу судом встановлено, що за вказаний період по особовому рахунку № НОМЕР_1 нараховано за теплову енергію 30 241,01 грн, а сплачено 4 546,41 грн, тобто у вказаний період відповідач ОСОБА_2 користувалась послугами, які надає позивач, але не сплачувала за них у повному обсязі, чим порушила п.5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», і сума боргу складає 25 694,60 грн, яка і підлягає стягненню з неї.

За приписами ст. ст. 67, 68 ЖК України наймач зобов`язаний вчасно вносити плату за користування житлом і комунальними послугами по затвердженим у встановленому порядку тарифам.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року №1669-VII, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості і зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики у період з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористичної операції, а також юридичним особам підприємцям, що проводять (проводили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079 було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053.

Таким чином, відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року №1669-VII за період з 14.04.2014 року нарахування пені та штрафів нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договором позики у період проведення антитерористичної операції, банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у м. Краматорську Донецької області, у зв`язку з чим, на правовідносини між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 розповсюджуються дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року №1669-VI, а тому позовні вимоги в частині стягнення витрат від інфляційних процесів та 3% річних за період з 01.04.2016 по 30.11.2021 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1 157,25 грн., а з відповідача ОСОБА_1 у сумі 74,68 грн, які були понесені позивачем при звернені до суду.

Щодо повороту виконання рішення.

Судом встановлено, що заочним рішення у даній справі від 15.01.2024 стягнути солідарно з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», , заборгованість за теплову енергію за період з жовтня 2012 року по листопад 2021 року в розмірі 32799,63 гривень, інфляційні втрати в розмірі 15378,44 гривень та 3 % річних у розмірі 3335,10 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», , судові витрати по справі в розмірі 2270,00 гривень, тобто по 1135,00 гривень з кожного., і видано виконавчий лист на підставі якого Краматорським ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУМЮ відкрите виконавче провадження №75804624, яке завершено.

20.09.2024 з рахунку ОСОБА_9 у АТ КБ «Приватбанк» стягнуто 14 285,38 грн в межах виконавчого провадження №75804624.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає в поверненні сторін провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для (виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Отже, поворот виконання - це повернення позивачем відповідачеві всього одержаного ним за скасованим чи зміненим рішенням суду.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом (частина перша статті 446 ЦПК України).

Приписами п. 4 ч. 2 ст.444 ЦПК України передбачено, що якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Визначальним під час розгляду заяви про поворот виконання рішення є з`ясування порушення скасованим судовим рішенням права сторін, чи виконано рішення суду, що призвело до порушення прав, які потребують відновлення у судовому порядку. При повороті виконання рішення вчиняються дії, які покликані повернути стан речей до виконання рішення суду.

Таким чином, вирішальною підставою для здійснення повороту судового рішення є скасування чи зміна судом вже виконаних постанов чи рішень суду, а також реалізація скасованого рішення суду внаслідок одержання стороною майна.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що на виконання заочного рішення у цій справі від 15.01.2024 з боржника ОСОБА_1 стягнута сума заборгованості у розмірі 14 285,38 грн, яке в подальшому було скасовано та за результатами розгляду справи ухвалено нове рішення суду про задоволення позовних вимог в меншому розмірі, надмірно перерахованою на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» є сума 12 513,00 грн. (14 285,38 1 772,38), що є підставою для повороту виконання рішення в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6,12, 13, 17, 18, 263, 265, 268, 274, 279, 280-284 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частковою

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», , заборгованість за теплову енергію за період з 01.10.2012-30.09.2013 року в розмірі 1 334,55 гривень (одна тисяча триста тридцять чотири грн 55 коп.), інфляційні втрати в розмірі 6,69 гривень (шість грн 69 коп.) та 3 % річних у розмірі 356,46 гривень (триста п`ятдесят шість грн 46 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», , заборгованість за теплову енергію за період з 01.04.2016 по 30.11.2021 року в розмірі 25 694,60 гривень. (двадцять п`ять тисяч шістсот дев`яносто чотири грн 60 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», , судові витрати по справі в розмірі 1 157,25 гривень. (одна тисяча сто п`ятдесят сім грн 25 коп.)

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», , судові витрати по справі в розмірі 74,68 гривень. (сімдесят чотири грн 68 коп.)

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити поворот виконання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2024 у справі № 234/18097/21 за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго «Краматорськміжрайтепломережа» ОСОБА_1 в розмірі 12 513,00 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот тринадцять грн 00 коп.)

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суддя склав 31.07.2025

Суддя АНАСТАСІЯ МИХАЛЬЧЕНКО