КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/793/2025
Судді Київського апеляційного суду Кирилюк Г. М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист гідності, честі та ділової репутації, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 лютого 2024 року.
21 травня 2025 року м. Київ
30.08.2023 ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Мікітян К. О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист гідності, честі та ділової репутації.
Посилався на ті підстави, що 14 серпня 2023 року на каналі «ОСОБА_2» на веб-сайті YouTube ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на веб-сторінці за адресою у мережі Інтернет https:// ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також на персональній сторінці користувача « ОСОБА_2 » у соціальній мережі Facebook ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_7 було розміщено відео під назвою: " ІНФОРМАЦІЯ_8 » ( надалі - відео), в якому поширено недостовірну інформацію про позивача, а саме, починаючи з 09:28 хв. по 11:59 хв. відео про позивача повідомляється наступна недостовірна інформація:
«…той самий ОСОБА_1 , який мені погрожував, писав в мене в Фейсбуці … під моїми постами, що ти в нас в списках да ми прийдемо тебе знищувати да… що ти там будеш в нас в фільтраційних таборах. Він погрожував мені, моїм дітям… …мою сторінку, де це все було задокументовано… і де зберігалися ці мої листування з цим ОСОБА_1 на моїй сторінці.»;
«Тобто його списки, по яким потім знищували українських патріотів, коли заходили в українські міста…»;
«…хоча …він сам зазнавався, що він збирав ці списки і потім по цих списках фільтраційні табори…намагався створить.».
Також 14 серпня 2023 року на вищенаведених: каналі відповідача на веб-сайті YouTube та персональній сторінці відповідача у соціальній мережі Facebook, у заставці до відео під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_8 » розміщене текстове повідомлення, в якому поширено недостовірну інформацію про ОСОБА_1 наступного змісту:
«По списках ОСОБА_1 вбивають українських патріотів».
Частина недостовірної інформації про позивача поширена шляхом розміщення текстового напису, як заставки до зазначеного відео: «По списках ОСОБА_1 вбивають українських патріотів» (заставка до відео містить текстове повідомлення про позивача та його зображення, що вбачається при огляді відео на каналі « ОСОБА_2 » та сторінці « ОСОБА_2 » у соціальній мережі Facebook), а також повідомлена ОСОБА_2 в ході спілкування з ОСОБА_6 на тему створення в Україні проросійської агентури, яку коментував ОСОБА_2 , після наступної фрази ОСОБА_2 : «…що скільки було вкладено сюди мільярдів доларів в створення цієї мережі агентури проросійської, яка зовсім досі не знешкоджена .» ( з 9:15 хв. по 9:27 хв.).
Позивач зазначав, що поширена інформація, яка не відповідає дійсності та є негативною інформацією про позивача, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Остання вказує про начебто вчинення позивачем цілої низки жахливих злочинів проти держави Україна та громадян України, зокрема, про вчинення позивачем злочинів проти основ національної безпеки України, кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи, проти миру, створює враження про начебто підтримку та схвалення позивачем повномасштабного вторгнення Росії на територію України та допомогу державі-агресору, про вчинення злочинів проти своєї держави та співгромадян, що призводить до дискредитації позивача перед суспільством в Україні та поза її межами та свідчить про цілеспрямоване заплямування честі, гідності та репутації позивача шляхом звинувачення його у таких страшних та неприпустимих злочинах проти людей та держави. Відповідач, поширюючи вказану інформацію, не пересвідчився в тому, що вона відповідає дійсності.
Також зазначав, що він ніколи не погрожував відповідачу та його дітям, ніколи не писав відповідачу на його сторінці у соціальній мережі Facebook та не вів жодного листування з ним. Він ніколи не повідомляв про включення відповідача чи будь-кого до списків українських патріотів, не погрожував знищити відповідача чи помістити його у фільтраційний табір; ніколи не складав, не збирав списки, по яких вбивали , знищували потім українських патріотів ; повідомлення ОСОБА_2 і зображення на заставці до відео інформація є абсолютною неправдою, вимислом та не відповідає дійсності.
Просив суд:
1. Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 14 серпня 2023 року у текстовому повідомленні - заставці до відео під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_8 » на каналі « ОСОБА_2 » на веб-сайті YouTube за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2 наступного змісту: « По списках ОСОБА_1 вбивають українських патріотів » та у цьому відео з 09:
28 хв. по 11:59 хв.: - « … той самий ОСОБА_1 , який мені погрожував, писав в мене в Фейсбуці... під моїми постами, що ти в нас в списках да ми прийдемо тебе знищувати да.. що ти там будеш в нас в фільтраційних таборах. Він погрожував мені, моїм дітям…. … мою сторінку, де це все було задокументовано… і де зберігалися ці мої листування з цим ОСОБА_1 на моїй сторінці.»;
- «Тобто його списки, по яких потім знищували українських патріотів, коли заходили в українські міста…»;
- «… хоча … він сам зазнавався, що він збирав ці списки і потім по цих списках фільтраційні табори … намагався створить.»;
2. Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 14 серпня 2023 року на сторінці користувача « ОСОБА_2 » у соціальній мережі Facebook за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_7 у текстовому повідомленні - заставці до відео під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_8 », яке містить гіперпосилання на відео, розміщене на каналі « ОСОБА_2 » на веб-сайті YouTube за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2 наступного змісту: « По списках ОСОБА_1 вбивають українських патріотів » та у цьому відео з 09:
28 хв. по 11:59 хв.: - « … той самий ОСОБА_1 , який мені погрожував, писав в мене в Фейсбуці... під моїми постами, що ти в нас в списках да ми прийдемо тебе знищувати да.. що ти там будеш в нас в фільтраційних таборах. Він погрожував мені, моїм дітям…. … мою сторінку, де це все було задокументовано… і де зберігалися ці мої листування з цим ОСОБА_1 на моїй сторінці.»;
- «Тобто його списки, по яких потім знищували українських патріотів, коли заходили в українські міста…»;
- «… хоча … він сам зазнавався, що він збирав ці списки і потім по цих списках фільтраційні табори … намагався створить.»;
3. Зобов`язати ОСОБА_2 протягом 5 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили, опублікувати на каналі « ОСОБА_2 » на веб-сайті YouTube ( ІНФОРМАЦІЯ_2 аудіовізуальний запис спростування, в якому ОСОБА_2 зачитує текст спростування наступного змісту: «Спростування. Я, ОСОБА_2 , повідомляю, що інформація, поширена мною про ОСОБА_1 14 серпня 2023 року на каналі « ОСОБА_2 » на веб-сайті YouTube у текстовому повідомленні- заставці до відео під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_8 » про те, що по списках ОСОБА_1 вбивають українських патріотів, а також інформація, повідомлена мною у цьому відео, про те, що ОСОБА_1 складав, збирав списки, по яких знищували потім українських патріотів; здійснював листування зі мною та погрожував мені та моїм дітям на моїй сторінці у соціальній мережі Facebook; повідомляв про включення мене до списків українських патріотів, погрожував знищити мене та помістити у фільтраційний табір; повідомляв інформацію про збирання ним цих списків українських патріотів та його намагання по цих списках створювати фільтраційні табори - є недостовірною та не відповідає дійсності».
4. Зобов`язати ОСОБА_2 протягом 5 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили, опублікувати на персональній сторінці користувача « ОСОБА_2 » у соціальній мережі Facebook ( ІНФОРМАЦІЯ_6 пост (публікацію) під заголовком «Спростування» наступного змісту: « Я , ОСОБА_2 , повідомляю, що інформація, поширена мною про ОСОБА_1 14 серпня 2023 року на моїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» у текстовому повідомленні- заставці до відео під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_8 » про те, що по списках ОСОБА_1 вбивають українських патріотів, а також інформація, повідомлена мною у цьому відео, про те, що ОСОБА_1 складав, збирав списки, по яких знищували потім українських патріотів; здійснював листування зі мною та погрожував мені та моїм дітям на моїй сторінці у соціальній мережі Facebook, повідомляв про включення мене до списків українських патріотів, погрожував знищити мене та помістити у фільтраційний табір; повідомляв інформацію про збирання ним цих списків українських патріотів та його намагання по цих списках створювати фільтраційні табори - є недостовірною та не відповідає дійсності».
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана інформація не є оціночними судженнями, а є твердженнями про факти, які можна перевірити на достовірність. Поширення інформації про вчинення злочинів проти держави Україна та громадян України призводить до дискредитації позивача перед суспільством в Україні та поза її межами, створює враження про підтримку та схвалення повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, про допомогу державі - агресору та про вчинення злочинів проти своєї держави і співгромадян.

Оскаржувані твердження зроблені не в рамках кримінального провадження, а у мережі Інтернет, при цьому підозра позивачу у кримінальному провадженні не пред`явлена, вирок суду відсутній, а тому, враховуючи встановлені судом обставини, баланс прав на свободу слова та на повагу до гідності та честі, суд погодився з доводами позивача про наявність підстав для визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію щодо останнього, поширену ОСОБА_2 .

Посилання на конкретну фізичну особу у контексті її зв`язку зі злочином, кримінальним провадженням чи його розслідуванням можливо лише у випадку, коли особа перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного. При цьому вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість.

Доказів на підтвердження дійсності поширеної відповідачами інформації про причетність позивача до вчинення кримінальних правопорушень матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є адвокатом, був обраний народним депутатом України V - VI скликання, членом Вищої Ради Юстиції, куди був призначений 30.05.2009 ІІІ Всеукраїнським з`їздом представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ, був призначений заступником Глави Адміністрації Президента України - Керівником Головного управління з питань судової реформи та судоустрою, Радником Президента України.

Тобто позивач має значний досвід, як політичної, державної, так і правової роботи, а тому беззаперечно, що інформація, поширена відповідачем про вчинення позивачем протиправних діянь проти держави Україна та її громадян в інтересах рф, негативно впливає на його ділову репутацію та порушує особисті немайнові права, які підлягають судовому захисту.

Суд вважав недоцільним посилання відповідача на інформацію про позивача, наведену на веб-саи?тах:

ІНФОРМАЦІЯ_18, ІНФОРМАЦІЯ_11 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ІНФОРМАЦІЯ_17, ІНФОРМАЦІЯ_15 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ІНФОРМАЦІЯ_19, оскільки її зміст не стосуються оспорюваної інформації, яка є предметом позову, ці ресурси не є офіційним, компетентним джерелом, а у спірних публікаціях відсутні відповідні посилання.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 лютого 2024 року змінено в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання спростувати недостовірну інформацію шляхом публікації аудіовізуального запису спростування на веб-сайті YouTube та публікації спростування на персональній сторінці користувача « ОСОБА_2 » у соціальній мережі Facebook. Викладено резолютивну частину рішення в цій частині в наступній редакції :

«Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання спростувати недостовірну інформацію - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили опублікувати на каналі «ОСОБА_2» на веб-сайті YouTube (https://ІНФОРМАЦІЯ_19) повідомлення про прийняте рішення суду з викладенням у такому повідомленні тексту вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування».

Зобов`язати ОСОБА_2 протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили опублікувати на персональній сторінці користувача « ОСОБА_2 » у соціальній мережі Facebook (ІНФОРМАЦІЯ_20) повідомлення про прийняте рішення суду з викладенням у такому повідомленні тексту вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування».

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 лютого 2024 року також змінено в частині розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Більшість колегії суддів Київського апеляційного суду погодилася із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання спірної інформації недостовірною, такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .

Зауважено, що у спірних висловлюваннях відповідача міститься інформація про причетність позивача до вчинення кримінальних правопорушень, яку можна перевірити на предмет дійсності, що спростовує твердження про її оціночний характер.

Апеляційний суд вважав безпідставними доводи відповідача про те, що у межах цілісного контексту всієї бесіди зазначені вислови є його суб`єктивними оціночними судженнями по відношенню до ОСОБА_1 , що він висловлював критику стосовно ОСОБА_1 , оскільки зі змісту бесіди вбачається, що лише після висловлення твердження про факт: «тобто його списки, по яких потім знищували українських патріотів, коли заходили в українські міста», в якому міститься повідомлення про наявність в діях позивача ознак злочину проти основ національної безпеки України та громадян України, позивач ставить запитання: «це не є підставою для порушення кримінальної справи проти нього?... в українських правоохоронних органів немає претензій до ОСОБА_1?».

Не прийнято судом також до уваги доводи відповідача про те, що в телеграм-каналі ОСОБА_1 та на інших веб-сайтах були статті щодо формування ОСОБА_1 відповідних списків, оскільки у змісті бесіди відсутнє посилання відповідача на будь-які джерела засобів масової інформації.

Поширена відповідачем інформація порушує принцип презумпції невинуватості, закріплений ст. 62 Конституції України, ст. 2 Кримінального Кодексу України, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини та п. 2 ст. 14 Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права, а також суперечить прецедентній практиці Європейського суду з прав людини стосовно порушення принципу презумпції невинуватості.

Оскільки відповідачем не доведено достовірності розповсюдженої інформації, яка порушує право позивача на повагу до його честі, гідності та ділової репутації, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що немайнові права позивача підлягають відновленню шляхом визнання такої інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Посилання відповідача на звіт від 22 листопада 2023 року № 280/2023-3в та довідку №279/2023-Д від 22 листопада 2023 року, як на докази, що ОСОБА_1 на власному телеграм-каналі у 2019 році та у лютому 2020 року було опубліковано повідомлення про створення «картотеки» для майбутніх «фільтраційних цілей», про початок здійснення комплексу заходів по ідентифікації активістів та іншого «бродячого злочинного непотребу» апеляційний суд вважав таким, що є безпідставним, оскільки зі змісту зазначених повідомлень, створених за 2-3 роки до дня розповсюдження відповідачем недостовірної інформації, вбачається, що вони зроблені в контексті політичних подій, що відбувались в Україні в 2019 - 2020 роках. Тоді як оспорювана інформація була розповсюджена 14 серпня 2023 року та полягає, серед іншого, у висловленнях відповідача про факти створення позивачем списків, по яких «знищували українських патріотів, коли заходили в українські міста», тобто подій вторгнення держави-агресора в 2022 році на територію України та вбивства громадян України.

З висновками, викладеним в постанові Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року у цій справі, не погоджуюся.

Упостанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з частинами другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

У той же час статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного життя.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Суду необхідно надати оцінку балансу права особи на свободу вираження поглядів та права особи на повагу до його гідності і честі, на недоторканність ділової репутації та на приватність.

Підставою для втручання у право на свободу вираження поглядів, для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Одним з основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. При цьому підлягає врахуванню зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, щодо якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує право на свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним.

У справах про захист гідності, честі та ділової репутації суд повинен розмежовувати відомості, які принижують честь та гідність особи, від думок, поглядів, критичних висловлювань, ідей, оцінок, висловлених у порядку реалізації конституційного права на свободу думки і слова (постанова Верховного Суду від від 20 березня 2019 року у справі № 758/14324/15-ц).

Для захисту честі, гідності та ділової репутації суду необхідно чітко визначити предмет доказування у справі і яка інформація була поширена, тобто, чи є об`єктивні підстави для відповідальності за статтею 277 ЦК України. Для цього слід визначитися з діями, явищами, фактами, на які направлений матеріал, а також безпосередній чи опосередкований зв`язок мають ці дії, явища, факти з особою позивача. Тобто, чи поширена інформація від імені автора стосується безпосередньо особи позивача, чи цим самим опосередковано висвітлюються події, що стосуються позивача, у суспільному житті через призму думок автора. Це можливо зробити лише проаналізувавши весь контекст поширеної інформації, а не «вирвані» з нього фрази чи поняття.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 446/1953/16-ц.

Особисте трактування отриманої з інших джерел інформації в формі коментаря слід вважати оціночним судженням, а не твердженням, тому не може бути ані спростоване, ані підтверджене (схожий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 757/22307/17-ц, від 02 червня 2022 року в справі № 757/55559/20-ц, від 29 березня 2023 року у справі № 201/10970/21).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення ЄСПЛ Karpyuk and others v. Ukraine, № 30582/04, 32152/04, § 188, 06 жовтня 2015 року).

Для того, щоб відрізнити фактичне твердження від оціночного судження, необхідно враховувати обставини справи і загальний тон висловлювань (рішення ЄСПЛ Brasilier v. France, № 71343/01, § 37, 11 квітня 2006 року; Balaskas v. Greece, № 73087/17, § 58, 05 листопада 2020 року), маючи на увазі, що твердження щодо питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не констатацію фактів (рішення ЄСПЛ Paturel v. France, № 54968/00, § 37, 22 грудня 2005 року).

ЄСПЛ, розглядаючи дифамаційні справи по суті, перевіряє дотримання балансу між правом, передбаченим статтею 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя), та правом, передбаченим статтею 10 (свобода вираження поглядів) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У таких справах необхідно враховувати дві ключові обставини: 1) ступінь суспільного інтересу до поширеної інформації і 2) ступінь публічності особи, щодо якої поширена інформація.

Значний суспільний інтерес має місце тоді, коли інформація безпосередньо впливає на суспільство в значній мірі і суспільство проявляє законний інтерес до цієї інформації (рішення ЄСПЛ Sunday Times v. the United Kingdom, № 6538/74, § 66, 26 квітня 1979 року), особливо, якщо це стосується добробуту населення (рішення ЄСПЛ Barthold v. Germany, № 8734/79, § 58, 25 березня 1985 року).

Відповідно до пункту 3 Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003 у справі про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР (справа про поширення відомостей), проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії» від 21 березня 2002 року, «Яновський проти Польщі» від 21 січня 1999 року та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, враховує положення Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя.

У вказаній Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, у більшості випадків з власної ж волі, автоматично збільшує рівень тиску на їхню приватність.

У статтях 3, 4, 6 Декларації від 12 лютого 2004 року вказано, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Указані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їхніх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 127/24530/16-ц.

Таким чином, межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість до висловленої критики, сатири, провокацій.

Разом з тим публічні особи, які спричиняють жваву суперечку чи гарячі дебати щодо їхньої поведінки і публічних виступів, не повинні потерпати від публічного звинувачення у вчиненні злочинів без підтвердження таких заяв фактами.

Хоча повідомлення про правдиві факти про приватне життя політиків чи інших публічних осіб може бути прийнятним за певних обставин, навіть особи, відомі суспільству, мають законні очікування щодо захисту та поваги до свого приватного життя (рішення ЄСПЛ Standard Verlags GmbH v. Austria (№ 2),

№ 21277/05, § 53, 4 червня 2009 року).

Умовою захисту права журналістів поширювати інформацію про справи загального значення є добрі наміри журналістів та їх дія на ґрунті точних фактів. Тобто йдеться про зобов`язання журналістів надавати «надійну і точну інформацію» відповідно до вимог журналістської етики. Свобода вираження поглядів супроводжується «обов`язками та відповідальністю». І це правило застосовується також у ситуаціях, коли йдеться про важливі громадські питання. Більше того, ці «обов`язки та відповідальність» набувають підвищеного значення, коли зачіпається репутація конкретної особи чи виникає питання про порушення «прав інших». Натомість звільнення від обов`язку підтверджувати заяви про факти, які визнані наклепницькими, можливе лише за особливих підстав.

Якщо твердження є оціночним судженням, має існувати достатня фактична підстава для його підтвердження, інакше воно буде надмірним.

Також доцільно враховувати поведінку публічної особи до моменту публікації відповідної інформації.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є адвокатом, був народним депутатом Верховної Ради України, Указом Президента України від 02 квітня 2010 року № 472/2010 був призначений на посаду заступника Глави Адміністрації Президента України - керівником Головного управління з питань судової реформи та судоустрою, Указом Президента України від 24 січня 2014 року № 39/2014 був призначений на посаду першого заступника Глави Адміністрації Президента України, Указом Президента України від 16 січня 2013 року № 26/2013 був призначений на посаду радника Президента України.

14 серпня 2023 року на каналі « ОСОБА_2 » на веб-сайті YouTube на веб-сторінці у мережі Інтернет, а також на персональній сторінці користувача « ОСОБА_2 » у соціальній мережі Facebook було розміщено відео під назвою: " ІНФОРМАЦІЯ_8 » , в якому поширено недостовірну інформацію про позивача, а саме, починаючи з 09:28 хв. по 11:59 хв. відео про позивача повідомляється, зокрема, наступне:

«…той самий ОСОБА_1 , який мені погрожував, писав в мене в Фейсбуці … під моїми постами, що ти в нас в списках да ми прийдемо тебе знищувати да… що ти там будеш в нас в фільтраційних таборах. Він погрожував мені, моїм дітям, а проти нього досі жодна кримінальна справа не порушена, і мало того, за скаргою СБУ, яку передали на американські органи, на ФБР, мою сторінку, де це все було задокументовано, її знищиши, … де зберігалося ці мої листування з цим ОСОБА_1 на моїй сторінці. Тобто його списки, по яких потім знищували українських патріотів, коли заходили в українські міста, це не є підставою для порушення кримінальної справи проти нього ? …»;

«…хоча …він сам зазнавався, що він збирав ці списки і потім по цих списках фільтраційні табори…намагався створить.».

Проаналізувавши весь контекст поширеної інформації, а не «вирвані» з нього фрази, можна зробити висновок, що основною темою промови ОСОБА_2 є суспільно-політична ситуація, яка склалася в Україні, та її суб`єктивна оцінка позивача з висловленням власних суджень.

Відповідач зазначав, що підґрунтям вказаних суджень були обговорення позивача, як відомої публічної особи, в засобах масової інформації.

Серед іншого наведено цитату з публікації на інформаційному порталі центру «Миротворець» за 05 грудня 2022 року під назвою: «РФ до 24 лютого розділила українців на 4 групи, перша підлягала ліквідації - ти в якій?», за змістом якої :

«Російські фашисти ретельно продумали найменші деталі під час планування повномасштабного вторгнення в Україну. Для придушення опору населення вони розділили українців на чотири групи. Про це йдеться у звіті Лондонського Королівського інституту об`єднаних служб (RUSI), що досліджує питання воєн та озброєння в інтересах британської армії за перше півріччя війни, пише "ОСОБА_8". Перед вторгненням росіяни розділили українців на чотири групи: перша група - ті, кого треба ліквідувати фізично; друга - ті, кого треба пригнічувати й утискати; третя - нейтральні громадяни, яких можна схилити до співпраці; четверта - потенційні колаборанти».

«Існував конкретний список першої групи, куди потрапили активні учасники Революції гідності. Російська ФСБ тренувалася їх захоплювати чи вбивати. Другу категорію планували виявити, обходячи оселі. Потім для цих людей мали створити фільтраційні табори. Після фільтрації особливо ненадійних " планували депортувати в росію. А в Україні їх би "перевиховували" завезені з Росії "вчителі" та інші офіційні особи", - пише видання…

…Коли російський агент "ОСОБА_7" ОСОБА_1 на зеленому коні повернувся в Україну після виборів президента, куди він боявся носа сунути усі попередні роки, і став анонсувати (керувати?) правоохоронними органами України. Розстрільні списки агент кремля ОСОБА_7 почав формувати під оплески зомбованого електорату і за підтримки новообраних слуг народу. Сотні тисяч смертей українців і знищені міста тепер показали до чого готував ОСОБА_7 Україну».

Про планування складення картотеки для «майбутніх фільтраційних цілей» опубліковано також ОСОБА_1 на власному телеграм-каналі 22.02.2020, роздруківку якої надано представником позивача до відповіді на відзив відповідача (а.с.236 т.1).

Посилання в позовній заяві на те, що відповідач звинуватив його у скоєнні конкретних злочинів є необґрунтованими.

ЄСПЛ констатує, що має проводитись вагоме розрізнення між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила (Bohmer v. Germany. 54, 56, Nestak v. Slovakia, 88-89). Слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (Ismoilov and Others v. Russia, № 2947/06 від 24 квітня 2008 року)».

В контексті оскаржуваної інформації вона має характер оціночних та особистих суб`єктивних суджень відповідача, його сприйняття діяльності позивача та не містить однозначного твердження про факт вчинення позивачем конкретного кримінального правопорушення.

Дослідивши зміст оспореної інформації, тематику та контекст її викладення, ступінь суспільного інтересу до поширеної інформації, її суспільне значення та ступінь публічності особи, щодо якої поширена інформація, вважаю, що поширена інформація про позивача не є фактичним твердженням, яке підлягає спростуванню.

Не слід порівнювати стандарт точності, який має бути застосований судом до оцінки обґрунтованості кримінальних звинувачень проти особи, з тим підходом, яким доцільно скористатися, оцінюючи висловлювання журналіста щодо питань суспільного значення. Адже у випадку оцінювання журналістських висловлювань послуговуються категоріями моралі (рішення ЄСПЛ Unabhangige Initiative Informationsvielfalt v. Austria № 28525/95, § 46, 26 травня 2002 року; Karman… № 29372/02, § 42, 14 грудня 2006 року).

Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, проте її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний з її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи, як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (рішення ЄСПЛ Gazeta Ukraina-Tsentr v. Ukraine, № 16695/04, § 46, 15 липня 2010 року).

У цій справі встановлено, що позивач є адвокатом, був народним депутатом Верховної Ради України, Указом Президента України від 02 квітня 2010 року № 472/2010 був призначений на посаду заступника Глави Адміністрації Президента України - керівника Головного управління з питань судової реформи та судоустрою, Указом Президента України від 16 січня 2013 року № 26/2013 був призначений на посаду радника Президента України. Указом Президента України від 24 січня 2014 № 39/2014 був призначений на посаду першого заступника Глави Адміністрації Президента України.

У мережі Інтернет активно обговорювалася та обговорюється політична діяльність позивача, його причетність до анексії Криму, виїзд за межі України, наявність майна на території рф, а також проросійській напрям його політичної діяльності, застосування санкцій державними органами США та Канади.

Рівень посад, які обіймав позивач, його політична діяльність дають підстави для висновку, що позивач є відомою особою, політиком і рівень критики щодо нього з боку преси може бути достатньо високим з метою сприяння дискусії у демократичному суспільстві, коли преса виконує свою важливу роль «сторожового пса» демократії. Потреба й актуальність такої дискусії викликана боротьбою Українського народу за свою незалежність з державою-агресором (державою-терористом).

Статтею 2 Закону України «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії російської федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» визначено, що рф є державою-терористом, однією з цілей політичного режиму якої є геноцид Українського народу, фізичне знищення, масові вбивства громадян України, вчинення міжнародних злочинів проти цивільного населення, використання заборонених методів війни, руйнування цивільних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури, штучне створення гуманітарної катастрофи в Україні або окремих її регіонах.

Враховуючи існування у відкритому доступі інформації про існування «розстрільних списків» українських патріотів, поширена відносно позивача інформація в контексті цих висловлювань може вважатися суб`єктивною думкою відповідача щодо особи позивача та його політичної діяльності.

Зазначивши про те, що відповідачем поширена інформація про причетність позивача до вчинення кримінальних правопорушень, суд не здійснив комплексну оцінку спірних висловлювань відповідача, не врахував його загального змісту та суспільної значимості в умовах воєнного стану.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку (частина третя статті 30 Закону України «Про інформацію»).

Тобто, законодавством України передбачено спосіб захисту прав шляхом надання права на відповідь з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Таким правом позивач не скористався.

З огляду на викладене вважаю, що Київський апеляційний суд повинен був задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2 , скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 лютого 2024 року та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі заявлених вимог.

Суддя Г. М. Кирилюк