Справа № 204/9854/24
Провадження № 2/204/549/25 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив зняти (скасувати) арешт (реєстраційний номер обтяження 9375601) з нерухомого майна, а саме квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 16423201) розташованої за адресою АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_1 ), накладеного на підставі Постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника № 16519446 від 23.12.2009 винесеної Красногвардійським відділом Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна внесений 23.12.2009 за номером 9375601, реєстратором: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02.11.2006 р. посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за номером 7130, придбала квартиру за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів від 02.11.2006 р. № 3110850. Право власності на зазначену квартиру було нею зареєстровано у відповідних органах в порядку та строки визначені чинним законодавством діючим на момент реєстрації, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності від 04.12.2006 р. № 12755047. На початку цього року, позивачка випадково дізналась, що на зазначену квартиру належу їй на праві приватної власності накладено арешт. З`ясовуючи підстави обтяження, їй вдалося дізнатись, що арешт накладено Красногвардійським відділом Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ще у 2009 році в рамках виконавчого провадження на підставі Постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.12.2009 № 16519446. Оскільки обставини та підстави зазначеного виконавчого провадження позивачу були невідомі, позивачка звернулась до органів Державної виконавчої служби. Так, у Другому Правобережному відділі державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), позивачці було надано інформаційну довідку № 379578881 від 22.05.2024 р. В розділі «відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» цієї довідки, власником квартири розташованої за адресою АДРЕСА_1 зазначена ОСОБА_2 , яка була колишнім власником об`єкту нерухомого майна та продала позивачці зазначену квартиру, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу. Обтяження у вигляді арешту на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1 накладене в 2009 році застосовано помилково, оскільки на момент накладення арешту цей об`єкт нерухомого майна не належав ОСОБА_2 , а належав на праві приватної власності з 2006 року позивачці. З метою досудового врегулювання даного спору, позивачка 04.06.2024 звернулась із заявою про зняття арешту до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). За результатами розгляду її заяви їй надано лист від 10.06.2024 № 20063/в18, яким позивачці відмовлено в знятті арешту з квартири належної їй на праві приватної власності. За допомогою відкритих інтернет ресурсів позивачка отримала інформаційну довідку № 387157469 від 17.07.2024 р. про інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. В зазначеній довідці інформація щодо квартири за адресою АДРЕСА_1 (нині адреса АДРЕСА_1 ) є суперечливою за змістом, та такою що не відповідає дійсності. Так в розділі «Відомості про права власності» власником квартири зазначено позивачку - ОСОБА_3 (Унгурс - прізвище в дівоцтві, зараз - ОСОБА_4 ), дата внесення запису - 04.12.2006, підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу ВЕС 557414 реєстр 7130, 02.11.2006, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Якубою О.А., що відповідає дійсності та підтверджується документами доданими до позовної заяви. В той час, як в цій же довідці в розділі «Відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» власником майна зазначено ОСОБА_2 , що не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи, зокрема укладеним в 2006 році між позивачкою та ОСОБА_2 договором купівлі-продажу та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12755047. Накладення арешту в 2009 році на квартиру належну позивачці на праві приватної власності з 2006 року, є помилковим та незаконним оскільки обтяження накладене на підставі фінансових правовідносин учасником яких вона не була та за відсутності будь-яких зобов`язань перед відповідачем. Обтяження у вигляді арешту майна на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яка належить позивачці на праві приватної власності позбавляє її права володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном.

Представником Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано відзив на позовну заяву, відповідно до якої вказано наступне. На обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що заходи забезпечення позову були скасовані ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 11.10.2010 у цивільній справі № 2-6324/10. Позивач не надав до суду вищевказану ухвалу, а також будь-які інші докази скасування заходів забезпечення позову. Також, зазначив, що Відділ ДВС є неналежним відповідачем у даній справі, що є самостійного підставою для відмови у задоволенні позову. Позивач просить суд зняти арешт, який було накладено ще 23.12.2009 року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Тобто, строк позовної давності сплинув 23.12.2012 року. Позивач звернувся до суду поза межами загального строку позовної давності, клопотання про поновлення строку позовної давності до суду не подано.

Представником АТ КБ «Приватбанк» подано до суду пояснення по справі, відповідно до яких вказано наступне. В поданій позовній заяві АТ КБ "ПриватБанк" зазначено як Відповідач 1. Однак з змісту позовної заяви не вбачається, що Відповідач 1 своїми діями перешкоджає у знятті арешту з квартири, або взагалі вчиняє будь-які дії які порушують права Позивача. Банк не оспорює право Позивача на вказану в позові квартиру та не є стягувачем в рамках відкритих виконавчих проваджень, відносно фізичних осіб, вказаних в позові. Вважає, що АТ КБ ПриватБанк не є належним Відповідачем по справі, оскільки банк жодним чином не порушував прав та охоронюваних законом інтересів Позивача. Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Також вважає, що строк позовної давності почав свій перебіг з 23 грудня 2009 року та закінчився 23 грудень 2012 року. Проте позивач звернувся з позовними вимогами лише 2024 року.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, раніше представником було подано заяву про розгляд справи без участі, позов просив відмовити.

Представник Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, раніше представником надано заяву, відповідно до якої просив розгляд справи здійснити без його участі.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_5 , належить на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 02 листопада 2006 року.

Відповідно до Інформаційної довідки №379578881 від 22.05.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо фізичної особи ОСОБА_6 , у відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 23.12.2009 року зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з накладанням арешту на майно боржника, об`єкт обтяження квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_2 ; Реєстраційний номер обтяження: 9375601.

Згідно відповіді Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівського та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження, перебувало виконавче провадження №16519446 з примусового виконання ухвали №2-11677 виданої 06.10.2009 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відновлення порушеного конституційного права на вільне користування своєю власністю є покладення на відповідача обов`язку усунути перешкоди у користуванні майном.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року № 6-26цс13.

З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII, щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до частини першої-третьої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

При цьому, частина п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

При цьому, суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо.

Щодо посилання відповідача, що він є неналежною стороною у справі, слід зазначити наступне.

У цій справі, суди встановили, що державним виконавцем накладено оспорюваний позивачем арешт на нерухоме майно саме в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк». Отже, у спірних правовідносинах ухвалене рішення вплине на права ПАТ КБ «ПриватБанк». Верховний Суд раніше наголошував, що вирішити питання про скасування арешту, накладеного у межах виконавчого провадження, без залучення до участі у справі в якості відповідачів усіх осіб, на користь яких накладено такий арешт, є неможливим.

Щодо твердження відповідача про порушення строків позовної давності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування в цій справі строку позовної давності, оскільки арешт було накладено на майно ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , а тому не повинна була володіти інформацією про підстави накладення арешту.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі.

Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слідує стягнути судовий збір в сумі 968 грн. 96 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом).

Керуючись ст.ст. 41, 55 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 11, 15, 16, 317, 319, 321, 391, 1216, 1217, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту - задовольнити повністю.

Зняти (скасувати) арешт (реєстраційний номер обтяження 9375601) з нерухомого майна, а саме квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 16423201) розташованої за адресою АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_1 ), накладеного на підставі Постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника № 16519446 від 23.12.2009 винесеної Красногвардійським відділом Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна внесений 23.12.2009 за номером 9375601, реєстратором: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д;

Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 44896456, місцезнаходження: 49128, м. Дніпро, вул. Юрія Кондратюка, буд.108;

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя В.В. Самсонова