УХВАЛА

31 липня 2025 року

м. Київ

справа № 759/2443/24

провадження № 61-9535ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 липня 2025 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Київводоканал» (далі -ПрАТ «Київводоканал») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 73 582,62 грн; 3% річних у розмірі 6 283,99 грн; інфляційні втрати у розмірі 28 610,96 грн; судові витрати в розмірі

3 028,00 грн та витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 35,00 грн.

25 червня 2024 року Святошинський районний суд міста Києва ухвалив рішення, яким позов ПрАТ «Київводоканал» задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення надані за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 34 449,76 грн, 3 % річних у розмірі 837,39 грн та інфляційні втрати у розмірі 4 500,34 грн, що разом складає 39 787, 49 грн станом на листопад 2023 року. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції на підставі поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності застосував строк позовної давності у три роки, передбачений статтею 257 ЦК України, та здійснив розрахунок заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з березня 2021 року по листопад 2023 року у розмірі 34 449,76 грн, 3 % річних у розмірі з березня 2021 року по січень

2022 року, інфляційних втрат за період з березня 2021 року по січень

2022 року, виходячи з того, що позовна заява до суду була подана 30 січня 2024 року, а також повністю відмовив у стягненні 30,52 грн заборгованості зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку та 1 026,54 грн заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу.

Київський апеляційний суд своєю постановою від 30 квітня 2025 року апеляційну скаргу ПрАТ «Київводоканал» задовольнив, скасував рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з лютого 2017 року по лютий 2021 року та ухвалив в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних позовних вимог. У зв`язку з цим резолютивну частину рішення виклав в наступній редакції:

«Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 70856,29 грн, 3 % річних у розмірі 15708,64 грн, інфляційні втрати у розмірі 25774,45 грн, що разом складає 112339,38 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» судовий збір в розмірі 7570,00 грн та витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 35,00 грн, а разом 7605,00 грн».

При ухваленні вказаного судового рішення, суд апеляційної інстанції зокрема зазначив, що при вирішенні спору суд першої інстанції не врахував положення пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

14 червня 2025 року ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду заяву про виправлення описок та арифметичних помилок в постанові Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року, сформовану в системі «Електронний суд».

16 липня 2025 року Київський апеляційний суд постановив ухвалу, якою відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви про виправлення описок та арифметичних помилок в постанові Київського апеляційного суду від

30 квітня 2025 року.

24 липня 2025 рокуОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 липня 2025 року, сформованою в системі «Електронний суд».

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором, містить обґрунтування того, у чому полягає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Оскільки викладені в касаційній скарзі доводи викликають необхідність їх перевірки, касаційне провадження у даній справі необхідно відкрити та витребувати матеріали справи.

Крім того, разом із касаційною скаргою заявник подав заяву, у якій просить зупинити дію постанови Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року до закінчення перегляду в касаційному порядку ухвали Київського апеляційного суду від 16 липня 2025 року.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення або його дії, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналіз указаного судового рішення та наведені у клопотанні доводи не дають підстави для висновку про необхідність зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року до закінчення перегляду в касаційному порядку ухвали Київського апеляційного суду від 16 липня

2025 року, тому клопотання задоволенню не підлягає, а сама по собі наявність у суду касаційної інстанції права на зупинення дії судового рішення та незгода сторони із цим рішенням не є підставою для зупинення його дії.

До клопотання про зупинення дії судового рішення не додано докази, зокрема, копію постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду щодо стягнення грошових коштів, які б підтвердили необхідність суду касаційної інстанції за своєю ініціативою зупинити виконання постанови Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 липня 2025 року.

Витребувати з Святошинського районного суду міста Києва цивільну справу № 759/2443/24 за позовом Приватного акціонерного товариства «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року до закінчення перегляду в касаційному порядку ухвали Київського апеляційного суду від 16 липня 2025 року.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали.

До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов