Справа № 643/5956/25
Провадження № 2-п/643/58/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2025 року м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Харченко А.М., розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Харченко Алли Миколаївни за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду,

в с т а н о в и в:

25.06.2025 ухвалене заочне рішення за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позов задоволено.

14.07.2025 відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою судді від 16.07.2025 заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Салтівського районного суду міста Харкова залишено без руху.

17.07.2025 ОСОБА_1 подала до суду заяву про відвід судді Харченко А.М., посилаючись на те, що ухвалою суду від 23.04.2025 позовну заяву залишено без руху через неправильно зазначену адресу відповідача. Позивач не усунув ці недоліки не надав коректну адресу та не підтвердив її документально. Попри це, суддя відкрив провадження ухвалою від 16.05.2025, без мотивування щодо усунення недоліків. У тексті ухвали не вказано, на підставі яких даних позов було визнано оформленим належним чином. У заочному рішенні від 25.06.2025 знову використано ту саму хибну адресу відповідача, раніше визнану некоректною, що унеможливило належне повідомлення сторони про судове засідання. У первинній позовній заяві не вказано дату народження відповідача, що порушує вимоги ст. 177 ЦПК України та створює процесуальну невизначеність щодо територіальної підсудності справи (ст. 30 ЦПК України). Суд у своїх ухвалах та рішенні не надав пояснень, чому вважав ці недоліки неістотними або усунутими, не провів перевірки актуальності даних, і не забезпечив належної ідентифікації особи. Рішення ухвалено заочно, без участі відповідача, без ознайомлення з матеріалами справи, без можливості надати заперечення, що порушує ст. 12 13 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вищевикладене свідчить про формальний, необґрунтований та необ`єктивний підхід судді до процесу, що є підставою для його процесуального відводу.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України, дана заява про відвід розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Суд прийшов до висновку, що заявлений відвід необґрунтований та підстави для задоволення відводу судді, передбачені ст. ст. 36, 37 ЦПК України, відсутні, з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч.3 ст. 40 ЦПК України, передбачено, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Згідно з ч. 3 ст. 39 ЦПК України, відвід має бути вмотивованим.

Статтею 36 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав відводу (самовідводу) судді і розширеному тлумаченню ця норма не підлягає.

Так, статтею 36 ЦПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), в тому числі, якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Відвід повинен бути вмотивований - з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Заява відповідача ОСОБА_1 про відвід, не містить жодної обґрунтованої підстави, яка свідчить про упередженість судді та могла бути підставою для задоволення відводу (або заявлення самовідводу), оскільки незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу й не свідчить про її упередженість чи необ`єктивність у розгляді даної справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з частиною 1 ст. 36 ЦПК України, наведені заявником обставини не можуть бути підставою для відводу.

Суд не вправі, за відсутності підстав, передбачених ст. 36 ЦПК України, задовольняти не обґрунтовану, безпідставну, голослівну заяву про відвід, оскільки наведене суперечитиме основним засадам цивільно-процесуального законодавства, вимогам, встановленим у Законі України «Про судоустрій і статус суддів», Кодексі суддівської етики, Бангалорських принципах поведінки судді.

В поданій заяві про відвід не обґрунтована наявність підстав для відводу і які б вказували на можливу упередженість та необ`єктивність судді при розгляді справи та прийнятті рішення. Заявлений відвід повинен бути вмотивований, містити відповідні аргументи та докази, які б підтверджували наявність підстав для відводу однак, подана заява зводиться до незгоди із прийнятими суддею процесуальними рішеннями, що не є підставою для відводу судді.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (Білуха проти України, N 33949/02, § 49 - 52, від 9 листопада 2006 року).

Враховуюче викладене, а також приймаючи до уваги, що наведені у заяві про відвід доводи відповідача ОСОБА_1 не можуть бути підставою для відводу судді, у задоволенні заяви про відвід необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 33, 36-40, 260, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Харченко Алли Миколаївни за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду відмовити.

Ухвала оскаpженню не пiдлягає.

Суддя Харченко А.М.