ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 703/3410/24
Провадження № 22-ц/821/1242/25
категорія: 331060300

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Гончар Н. І., Карпенко О. В.,

секретаря - Глущенко І. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Головне управління національної поліції в Донецькій області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасової Тетяни Сергіївни на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2025 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління національної поліції в Донецькій області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, у складі: головуючого судді Прилуцького В. О.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Заява мотивована тим, що з травня 2005 року вона почала проживати разом із ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Зазначає, що на початку 2015 року в м. Вуглегірськ Донецької області, де вони спільно проживали, почались бойові дії та в зв`язку з цим вони переїхали до смт. Нікольське Донецької області. В цьому населеному пункті вони придбали будинок, який зареєстрований на неї де і проживали разом із чоловіком, вели спільний бюджет, тобто проживали як чоловік та дружина.

Після повномасштабного вторгнення вони переїхали з Донецької області у Черкаську область в с. Сунки, де вона зареєструвалась як ВПО.

Чоловік потім переїхав знову до м. Мирноград Донецької області, оскільки перебував на службі.

Вказує, що час від часу їздила до нього в м. Мирноград та 8 березня 2024 року, коли вона перебувала там то пізно ввечері їй повідомили про те, що її чоловік загинув під час виконання службових обов`язків.

Після смерті чоловіка вона звернулась до Головного управління національної поліції в Донецькій області з приводу одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю чоловіка. Їй була надана відповідь про те, що до членів сімей загиблих осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги належать жінка, з якою загибла особа проживали разом однією сім`єю, але не перебували у шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Просила суд встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2025 року в задоволенні заяви відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що заявниця та її представниця не довела факту, що в період з 2005 року по 08 березня 2024 року ОСОБА_1 проживала разом з померлим ОСОБА_2 , як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вела з ним спільне господарство, тобто: наявність спільних витрат; спільного бюджету; спільного харчування; купівлі майна для спільного користування; ремонту житла; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Суд першої інстанції зазначив, що неподання стороною заявниці належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог є підставою для висновку про недоведеність та необґрунтованість вимог заяви, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представником ОСОБА_1 - адвокатом Тарасовою Т. С. подано апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2025 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити заяву ОСОБА_1 в повному обсязі, а саме встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги представник скаржника зазначила, що судом не було всебічно перевірено всі обставини у цивільній справі, досліджені докази призвели до хибних висновків, судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, в зв`язку із чим було винесено необґрунтоване та незаконне рішення.

Вважає, що показами свідків підтверджено сумісне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як чоловіка та дружини у період з 2005 року до моменту смерті ОСОБА_2 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказує, що суд безпідставно не врахував довідку Нікольської селищної ради Донецької області № 1/02/1210/7-24 від 30.07.2024 про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно проживали без реєстрації шлюбу та вели спільне домогосподарство, та акт від 26.07.2024 про спільне проживання, який підписаний свідками та депутатами селищної ради, посилаючись на те, що свідки, які підписували акт, не були допитані в судовому засіданні.

Також вказує, що факт окупації позбавляє можливості вчиняти деякі процесуальні дії, пов`язані зі збором доказів.

Зазначає, що причини виходу з строю флеш накопичувача, на якому заявниця подавала суду докази ні їй, ні адвокату не відомі, суд зобов`язаний був скласти акт про це і запропонувати заявниці подати їх повторно. Але судом цього не було зроблено, що є порушенням норм процесуального права, оскільки суд не прийняв жодних допустимих дій для дослідження даного доказу.

Вважає, що суд дійшов хибного висновку щодо того, що не зазначення ОСОБА_1 у деклараціях ОСОБА_2 у період з 2016 по 2018 рік спростовує доказ наданий Нікольською селищною радою, щодо їх спільного проживання у 2018 році.

Суд не обґрунтовано зазначає у рішенні, що, на його думку, проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було періодичним, не вірно тлумачить пояснення свідків з цього приводу.

Крім того, вказує, що саме ОСОБА_1 є потерпілою у кримінальному провадженні № 00000178 від 09.03.2024, передбаченому ч. 3 ст. 286-1 КК України відкритому після загибелі ОСОБА_2 під час виконання службових обов`язків, саме ОСОБА_1 отримала свідоцтво про смерть ОСОБА_2 (міститься у матеріалах справи). ОСОБА_1 була вручена посмертна нагорода «За відвагу у службі» ОСОБА_2 (фото додаються до апеляційної скарги).

16 червня 2025 року від Головного управління Національної поліції в Донецькій області надійшли додаткові пояснення в яких просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Зазначає, що суд першої інстанції, оцінюючи докази по справі у їх сукупності, дійшов вірного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволені заяви у повному обсязі.

Фактичні обставини справи

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13 березня 2024 року - ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 (а.с. 10).

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 97054056 від 12 вересня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 12 вересня 2017 року є власницею будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Згідно з довідкою про взяття на облік ВПО № 3033 від 20.09.2017, ОСОБА_2 був зареєстрований по АДРЕСА_2 , а з 20.09.2017 фактичним місцем його проживання було АДРЕСА_1 (а.с. 13).

З копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05 квітня 2022 року № 7118- вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 , а з 05 квітня 2022 року взята на облік як ВПО по АДРЕСА_3 (а.с. 16).

Згідно з копією довідки виданої Нікопольською селищною радою Донецької області № 1/02/1210/7-24 від 30 липня 2024 року ОСОБА_1 разом із співмешканцем ОСОБА_2 , дійсно проживали без реєстрації та вели спільне домогосподарство на території Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області з 18 січня 2018 року до 24 лютого 2022 року, за адресою: АДРЕСА_1 . Довідка видана для пред`явлення за місцем вимоги. Підстава, на якій було видано вказану довідку, відсутня (а.с. 89).

Відповідно до відповіді на запит суду Нікопольською селищною радою Донецької області № 1/02/888/4-25 від 17.04.2025, відповідно до акту депутата Нікопольської селищної ради Донецької області Швечикової В. В., на підставі свідчень свідків - сусідів, встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дійсно проживали без реєстрації та вели спільне домогосподарство на території Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області за адресою: АДРЕСА_1 у період з 18.01.2018 до 24.02.2022 (а.с. 146-147).

З листа Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 28.10.2024 № 187зі/12/04-2024 вбачається, що на адресу Головного управління Національної поліції в Донецькій області заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) ОСОБА_2 не надходила (а.с. 91).

Згідно з листом Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси від 03.12.2024 № 3333/32.17-04-05, по архіву відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) актових записів про шлюб складених відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з травня 2005 року по теперішній час, не виявлено (а.с. 108).

Відповідно до листа Смілянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області від 06 лютого 2025 № 94/32.14-04-04, перевіркою за наявним архівним фондом Смілянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) та за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану актових записів про шлюб та народження дітей, складених відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не виявлено (ас. 123).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника - адвоката Тарасової Т. С., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 зазначала, що проживала із померлим з травня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також зазначала, що встановлення зазначеного факту необхідно їй для отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця відповідно до Закону України «Про національну поліцію».

Згідно ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Правовідносини, які виникли у даному випадку, регулюються п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, відповідно до якої, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Тобто і для «фактичного подружжя» повинні бути характерними усі ознаки сім`ї, передбачені 3 СК України, а саме: спільне проживання, спільний побут та наявність взаємних прав та обов`язків.

Саме лише встановлення судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу без вирішення питання виникнення, зміни або припинення юридичних наслідків чинним законодавством не передбачено.

Вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю позивачем заявлена з певною правовою метою - визначення правового статусу нерухомого майна, набутого сторонами у період спільного проживання, як такого, що є спільним майном сторін.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зазначила: «Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому, має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19, від 25 вересня 2024 року у справі № 461/8250/20.

Подібні правові висновки також викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20). Зокрема для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі№ 694/1540/20).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Факт реєстрації місця проживання жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі № 543/563/22.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявник повинна довести належними доказами не лише факт спільного проживання із померлим однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу, а й факт ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і таке інше.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

За змістом ч. 1-ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції, надавши правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим на їх підставі обставинам, дійшов правильного висновку про те, що заявник не довела належними, допустимими та достатніми доказами факт її спільного проживання з ОСОБА_2 , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період з 2005 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оцінивши надані докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що надані заявником документи, покази свідків не є достатніми та належними доказами на підтвердження факту їх спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Вказані докази можуть лише свідчити про характер близьких особистих взаємовідносин між ними.

Щодо доказів спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на території Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області з 18 січня 2018 року до 24 лютого 2022 року, за адресою: АДРЕСА_1 у період з 18 січня 2018 року до 24 лютого 2022 року, суд першої інстанції вірно зазначив, що вказана довідка видана на основі свідчень свідків, які не були ні допитані, як свідки, ні надали завірені належним чином свої письмові свідчення.

Водночас реєстрація ОСОБА_3 у будинку по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності заявниці ОСОБА_1 , яка теж була зареєстрована за вказаною адресою, а з 05 квітня 2022 року взята на облік як ВПО по АДРЕСА_3 , за відсутності інших доказів у їх сукупності про спільний побут не може бути доказом факту проживання однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 червня 2024 року у справі № 750/728/21.

Покази свідків про підтвердження факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як чоловіка та дружини, не можуть бути єдиною підставою для підтвердження вимог поданої ОСОБА_1 заяви. Такий висновок повністю відповідає правовому висновку Верховного Суду, приведеного у постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16.

Заявником також не надано документальних підтверджень придбання майна на користь сім`ї (зокрема і надання згоди ОСОБА_3 на купівлю ОСОБА_1 будинку смт. Нікольське), витрачання коштів на спільні цілі, доказів участі в утриманні майна один одного тощо.

Щодо доказів, а саме фото, декларацій про майновий стан та відеофайлів, які мали бути розміщені на USB флеш накопичувачі доданому до матеріалів заяви слід зазначити наступне.

Так колегія суддів вважає безпідставними твердження скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки подані ОСОБА_1 електронні докази не досліджувалися, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 та ч. 5 ст. 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

З матеріалів справи вбачається, що вказані заявником фото та відеофайли мали бути розміщені на USB флеш накопичувачі доданому до матеріалів заяви в одному екземплярі. Однак такі файли на ньому відсутні.

З протоколу судового засідання № 4470783 від 05.05.2025 вбачається, представник заявниці, адвокат Тарасова Т. С. брала участь у судовому розгляді заяви, в тому числі під час з`ясування неможливості оглянути докази, що містяться на флеш накопичувачі, жодних клопотань не заявляла.

Враховуючи, що на USB флеш накопичувачі файли були відсутніми, представник заявника не надала їх в паперовому вигляді, не просила суд відкласти розгляд справи для їх надання, тому суд був позбавлений можливості їх дослідити та за необхідності витребувати їх оригінал.

Однак, враховуючи, що декларації про майновий стан можна дослідити на веб сайті «єдиний державний реєстр декларацій» за пошуком ОСОБА_2 щорічні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суд першої інстанції з власної ініціативи їх дослідив.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у щорічних деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_2 за 2016, 2017 та 2018 роки, вбачається, що у п. 2.2. «Інформація про членів сім`ї суб`єкта декларування» у суб`єкта декларування не зазначені члени сім`ї, що суперечить іншим наданим заявником доказам щодо факту їх спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період до 2018 року.

Хоча з щорічних декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_2 за 2019-2022 роки, дійсно вбачається, що в п. 2.2 «Інформація про членів сім`ї суб`єкта декларування» зазначена особа з якою спільно проживає, але не перебуває у шлюбі суб`єкт декларування ОСОБА_1 , проте судом першої інстанції вірно зазначено, що це не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у розумінні ст. 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї.

Тому доводи скаржника щодо не дослідження судом першої інстанції всіх майнових декларацій ОСОБА_2 за досліджуваний період не заслуговує на увагу.

Слід зазначити, що до апеляційної скарги представником ОСОБА_1 - адвокатом Тарасовою Т. С. подано фото та декларації ОСОБА_2 з посиланням на те, що суд першої інстанції в порушення порядку розгляду справи, не дослідив їх, однак вмотивованого клопотання про поновлення строку на подачу доказів та їх дослідження в суді апеляційної інстанції скаржником не заявлялось.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що перегляд в апеляційному порядку справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, та оскільки клопотання про прийняття нових доказів заявником не заявлено, не надано докази неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, суд апеляційної інстанції на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України позбавлений процесуальної можливості прийняти зазначені документи, як належні та допустимі докази та надати їм відповідну оцінку.

Із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи справу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним у справі доказам та прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не надано достатніх доказів на підтвердження факту спільного проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Інші доводи скаржника не заслуговують на увагу, як необґрунтовані та недоведені належними та допустимими доказами.

Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасової Тетяни Сергіївни - залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Н. І. Гончар

О. В. Карпенко