Справа №345/2543/25
Провадження № 2/345/1238/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.08.2025 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Сухарник І.І.

з участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

встановив:

Позивачка, від імені якої діє представник ОСОБА_3 , звернулася в суд з даним позовом, стверджуючи, що перебувала з відповідачем в шлюбі з 06.03.2011 року по 16.01.2018. Від спільного проживання у шлюбі в них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рішення Калуського міськрайонного суду від 16.01.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Дітей: дочку- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено проживати з матір`ю (позивачкою).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 15.06.2018 року призначено стягувати з Відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 гривень та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1300 гривень щомісячно, починаючи з 30.03.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

У березні 2020 року позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення з Відповідача аліментів на її утримання, як того із подружжя з ким проживає дитина з інвалідністю та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 20.03.2020 року призначено стягнення аліментів на утримання позивачки у твердій грошовій сумі по 1500,00 грн. щомісячно протягом усього часу проживання дитини з інвалідністю зі нею та опіки над ним, починаючи з 08.01.2020 року. Однак, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25.06.2020 року рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2020 року в частині визначення розміру аліментів про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання змінено та призначено стягувати з відповідача аліментів на утримання позивачки в твердій грошовій сумі у розмірі по 1000,00 грн щомісячно, протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування ним.

На підставі вищевказаних рішень було видано виконавчі листи №345/1246/18 від 15.06.2018 року та №345/29/20 від 15.07.2020 року на підставі яких відділом ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавчі провадження.

На даний час сума коштів, що надходить від відповідача на доньку ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 становить 3196,00 грн. щомісячно, що в сьогоднішніх умовах є недостатнім для повноцінного розвитку та утримання дітей. Також, відповідач сплачує аліменти не в повній мірі, що у свою чергу призвело до заборгованості. Сума заборгованості по сплаті аліментів на утримання дітей станом на 01.05.2025 року становить 896,00 грн. Сума заборгованості зі сплати аліментів на утримання позивачки станом на 01.05.2025 становить 2699,69 грн.

В позовній заяві зазначено, що відповідач є фізично здоровою, працездатною та матеріально забезпеченою людиною, тому має змогу та можливість сплачувати аліменти в значно більшому розмірі.

З часу ухвалення рішення діти виросли, а з тим і зросли їхні потреби, що призвело до збільшення витрат на утримання дітейта суттєво вплинуло на погіршення матеріального становища позивачки. Зазначеної суми аліментів не вистачає для належного забезпечення рівня життя дітей, на їх розвиток, освіту, харчування, покупку необхідного одягу, розмір отримуваних аліментів не перекриває навіть і половини витрат пов`язаних з утриманням дітей, а іншої додаткової матеріальної допомоги батько дітям не надає, не цікавиться їхнім життям та розвитком.

Також, син сторін ОСОБА_7 є дитиною з інвалідністю. У зв`язку із постійним доглядом за сином позивачка не має можливості працювати. Через погіршення стану здоров`я сина позивачка вимушена була шукати фахівців закордоном, з метою отримання кваліфікованої консультації щодо подальшого лікування сина та проходження реабілітації. Дана ситуація виникла в період збройної агресії росії проти України та запровадженням воєнного стану. У березні 2022 року з метою збереження нормального психоемоційного стану дітей, позивачка разом із ними виїхала до Німеччини, так як на той час у Києві було досить неспокійно та небезпечно, де і знаходиться на сьогоднішній день. Зараз у Німеччині син проходить лікування та реабілітацію, оскільки у дитини виявили нові діагнози, які потребують дороговартісного медикаментозного лікування, спеціального харчування та взуття.

У зв`язку з цим, позивачка просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 в твердій грошовій сумі, а саме 2500,00 гривень щомісячно, на утримання сина ОСОБА_7 в твердій грошовій сумі, а саме 3500,00 гривень щомісячно.

Враховуючи те, що дитина з інвалідністю проживає з позивачкою, яка цілодобово здійснює догляд за дитиною і, відповідно, позбавлена можливості працювати, що призвело до виникнення досить складних життєвих обставин, в яких з об`єктивних причин позивачка значно більшою мірою виконує обов`язки по догляду та розвитку дитини, зазнає більших фізичних та психологічних навантажень і у зв`язку з цим потребує додаткової підтримки, тому позивачка також просить суд стягувати з відповідача аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі, а саме 2500,00 гривень щомісячно.

Також в позовній заяві заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивачки витрати за надання правової допомоги в сумі 5000,00 гривень.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

12.06.2025 судом отримано відзив на позовну заяву від відповідача, в якому зазначено, що шлюбні відносини між сторонами було розірвано рішенням Калуського міськрайонного суду від 16 січня 2018 року і з того часу вони практично не спілкуються.

У відзиві зазначено, що з липня 2024 року і по даний час відповідач сплачує аліменти на малолітніх дітей, а саме дочку ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 в сумі 3196,00 гривень щомісячно (50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), а також аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень щомісячно.

Крім того, 21 вересня 2018 року відповідач зареєстрував шлюб з іншою жінкою, і в даному шлюбі в них народилася дитина, а саме син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є дитиною-інвалідом. В 2019 році теперішня дружина відповідача ОСОБА_9 звернулася до Калуського міськрайонного суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримування сина ОСОБА_10 та на її утримання. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 10.12.2019 року було вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 на утримування сина ОСОБА_10 у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500,00 гривень щомісячно і проводити до досягнення дитиною повноліття. Також було стягнено з відповідача на користь ОСОБА_9 аліменти на її утримання у розмірі по 1500,00 грн. щомісячно. Однак, рішенням Калуського міськрайонного суду від 01.07.2022 року було збільшено розмір аліментів на утримання ОСОБА_9 з 1500,00 гривень до 2500,00 гривень щомісячно протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом ОСОБА_8 .

Відповідач також зазначає, що його доходи не є дуже високими, згідно довідки про доходи він працює вантажником ТОВ «ЕКО-Прикарпаття» і його середня заробітна плата на руки приблизно становить 13000,00 гривень. Якщо допустити, що суд задовольнить даний позов то по всіх рішеннях суду з відповідача будуть стягувати 13500,00 гривень аліментів і йому не залишиться на своє існування навіть прожитковий мінімум який на даний час становить 3028 гривень.

Також відповідач повідомляє, що на даний час позивачка звернулася до Калуського міськрайонного суду (суддя Мигович О.М.) з позовною заявою про стягнення з нього додаткових витрат на дітей в розмірі майже 9000,00 гривень та судових витрат на суму 6200,00 гривень, що ставить його у ще більш скрутне становище.

Відповідач вказує, що на даний час він ледь зводить «кінці з кінцями», і жодного майна чи транспортного засобу в нього немає. У зв`язку з воєнним станом в Україні, на сьогоднішній день відповідач не може поїхати на сезонні роботи за межі України, підприємницькою діяльністю не займається. Також у позовній заяві позивачка жодним чином не вказала, що саме змінилося за період з 15.06.2018 року по сьогоднішній день (покращення матеріального стану відповідача), не довела жодними належними та допустимими доказами можливість сплати ним аліментів у заявленому розмірі. Сплачувати аліменти у розмірі, який вказує позивачка у своєму позові відповідач не може, оскільки в нього зовсім не залишиться коштів на своє існування та існування своєї сім`ї.

Відповідач також заперечує щодо понесених судових витрат позивачкою на надання їй правничої допомоги. Зазначає, що із 2022 року і по даний час позивачка із дітьми перебуває за межами України, а саме в Німеччині, і кому її представник надавав консультацію на суму 1000,00 гривень невідомо, а тому вважає що в цій частині судових витратах слід відмовити. Також вважає, що слід відмовити в частині судових витрат на правничу допомогу в сумі 2500,00 гривень за представництво інтересів у суді, оскільки 26.05.2025 року ухвалою Калуського міськрайонного суду було призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Що стосується судового збору, то відповідач зазначає, що він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

У зв`язку з цим, відповідач просить суд в задоволені позову про збільшення розміру аліментів відмовити (а.с.37-40).

20.06.2025 судом отримано від представника позивачки відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідач при розгляді справи у суді про збільшення розміру аліментів на утримання сина від другого шлюбу ОСОБА_10 у розмірі по 2500,00 гривень позов визнав та не заперечував проти його задоволення та у справі про стягнення аліментів на утримання теперішньої дружини Лілії у розмірі по 2500,00 гривень позовні вимоги визнав частково та не заперечив проти стягнення з нього аліментів, оскільки свідомо розумів, що аліменти, які він буде сплачувати на теперішню дружину та сина будуть повертатися назад у сімейний бюджет, так як вони з дружиною не розлучені і проживають разом та кошти будуть використані для забезпечення достатнього рівня життя сина та дружини.

Представник позивачки вважає, що таким чином, батько порушує права та законні інтереси своїх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на достатній рівень життя, фізичний і духовний розвиток, на охорону здоров`я, право на належне утримання, оскільки суттєво робить різницю, коли одному сину ОСОБА_11 він забезпечує належний рівень життя сплачуючи аліменти у розмірі по 2500,00 гривень щомісячно, а щодо двох інших дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6 пише, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у позові. Крім того, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, не приймає жодної участі у житті дітей, не займається їхнім вихованням та навчанням, то він ще і намагається ухилитися від належного утримання дітей. Це саме стосується і сплати аліментів на утримання позивачки як колишньої дружини, оскільки враховуючи те, що вона одна виховує двох дітей, весь час проводить із сином та здійснює за ним постійний догляд, так як дитина має важку форму інвалідності, позивачка не має можливості працювати та отримувати дохід, що суттєво погіршує її матеріальне становище. У зв`язку з ростом цін на продукти харчування, предмети першої необхідності, одяг, побутові товари, щомісячні витрати на дітей суттєво зросли. Син потребує постійного лікування, придбання медикаментів, спеціального догляду та відвідування медичних і реабілітаційних закладів. Все це спричиняє додаткове фінансове навантаження на матеріальне становище позивачки.

Також представник позивачки звертає увагу на те, що відповідач нічого не робить, щоб збільшити свої доходи, а навпаки економить на дітях, прикривається низьким рівнем доходу та завжди шукає шляхи їх зменшення. У 2018 році, коли позивачкою був поданий позов до суду про стягнення аліментів, то відповідач на той час позов визнав частково, оскільки стверджував, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, а тому він не має можливості працевлаштуватися на постійну роботу на повний робочий день, чи поїхати на роботу за кордон. На даний час батьки відповідача померли, а значить змінився матеріальний і сімейний стан відповідача.

Крім того, відповідач є працездатною особою, доказів про наявність медичних показань, встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняттям певними видами діяльності останнім не надано, а тому відповідач може працювати та виконувати обов`язок по утриманню дітей та сплачувати визначену суму аліментів, яка б забезпечувала необхідний життєвий процес та розвиток дітей. Те, що відповідач не може поїхати на сезонні роботи закордон, не відповідає дійсності, оскільки він як батько трьох дітей, двоє з яких мають інвалідність, має можливість у військовий стан перетинати державний кордон чи принаймні піти на вищеоплачувану роботу. Також, відповідач має у власності нерухомість, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка може приносити відповідачу пасивний дохід, у разі здачі нерухомості в оренду чи у разі відчуження квартири, оскільки сам він проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Щодо витрат за надання правничої допомоги, то представник позивачки зазначає, що в силу сьогоднішніх обставин, беручи до уваги військовий стан у країні, то консультації можуть надаватися адвокатом в онлайн режимі.Також, наданий розрахунок та розмір витрат за надання правничої допомоги є справедливий, повністю обґрунтований та співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

У зв`язку з цим, сторона позивачки просить суд позов задовольнити повністю (а.с.54-56).

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, 06.03.2011 року ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_2 , який було зареєстровано виконкомом Угорницької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №2 (а.с.11).

Від спільного проживання у шлюбі в сторін народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9, 10).

Відповідно до рішення Калуського міськрайонного суду від 16.01.2018 року шлюб сторонами розірвано. Дітей: дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено проживати з позивачкою (а.с.11-12).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 15.06.2018 року призначено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000,00 гривень та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1300 гривень щомісячно, починаючи з 30.03.2018 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.13-15).

У березні 2020 року позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів на її утримання, як того із подружжя з ким проживає дитина з інвалідністю та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 20.03.2020 року призначено стягнення аліментів на утримання позивачки у твердій грошовій сумі по 1500,00 грн. щомісячно протягом усього часу проживання дитини з інвалідністю з позивачкою, починаючи з 08.01.2020 року. Однак, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25.06.2020 року рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2020 року в частині визначення розміру аліментів про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання змінено та призначено стягувати з відповідача аліменти на утримання позивачки в твердій грошовій сумі у розмірі по 1000,00 грн. щомісячно, протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування ним (а.с.16-18).

На підставі вищевказаних рішень було видано виконавчі листи №345/1246/18 від 15.06.2018 року та №345/29/20 від 15.07.2020 року на підставі яких відділом ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавчі провадження. Також виконавчою службою було виконано розрахунок зі сплати аліментів станом на 01.05.2025. З липня 2024 року і по даний час відповідач сплачує аліменти на дітей, а саме дочку ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 в сумі 3196,00 гривень щомісячно (50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) (а.с.19-24).

Син сторін ОСОБА_7 є дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням від 15.11.2017 року (серія НОМЕР_1 ), виданим управлінням соціального захисту населення Калуської міської ради. Також в цьому посвідченні зазначено дані про законного представника (опікуна) дитини з інвалідністю: ОСОБА_1 , 1979 року народження (а.с.25).

На даний час син сторін ОСОБА_7 у Німеччині проходить лікування та реабілітацію. Медичною довідкою від 07.01.2025 рокувиданого Католицькою лікарнею м. Бохум (Німеччина) підтверджується той факт, що дитина потребує лікування, подальшої реабілітації, спеціального харчування та взуття (а.с.26-27).

Також судом встановлено, що 21 вересня 2018 року відповідач зареєстрував шлюб з ОСОБА_12 (а.с.44). В даному шлюбі в них народилася дитина, а саме син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.45).

Син відповідача ОСОБА_13 є дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням від 11.05.2022 року (серія НОМЕР_2 ), виданим управлінням соціального захисту населення Калуської міської ради. Також в цьому посвідченні зазначено дані про законного представника (опікуна) дитини з інвалідністю: ОСОБА_9 , 1971 року народження (а.с.46).

В 2019 році ОСОБА_9 звернулася до Калуського міськрайонного суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримування сина ОСОБА_10 та на її утримання. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 10.12.2019 року було вирішено стягувати з відповідача на користь ОСОБА_9 аліменти на утримування сина ОСОБА_10 у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500,00 гривень щомісячно і проводити до досягнення дитиною повноліття. Також було вирішено стягувати з відповідача на користь ОСОБА_9 аліменти на її утримання у розмірі по 1500,00 грн. щомісячно (а.с.47-49).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 01.07.2022 року було збільшено розмір аліментів на утримання ОСОБА_9 з 1500,00 гривень до 2500,00 гривень щомісячно протягом всього часу проживання з дитиною інвалідом ОСОБА_8 .

Згідно довідки про доходи від 06.06.2025 відповідач ОСОБА_2 працює вантажником ТОВ «ЕКО-Прикарпаття» і отримує заробітну плату. За квітень 2025 нараховано 18960,68 грн, за травень 2025 нараховано 13970,00 грн. З даного нарахування утримуються податки та сплачуються аліменти (а.с.42).

Згідно довідки від 06.06.2025, ТОВ «ЕКО-Прикарпаття» у квітні 2025 року почало виплату аліментів ОСОБА_1 на її утримання та утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . З червня 2025 року ТОВ «ЕКО-Прикарпаття» почне виплачувати аліменти на утримання ОСОБА_9 та дитини ОСОБА_10 (а.с.43).

Як визначено в ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Як передбачено ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2025 року 3196,00 гривні.

Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку з погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Та своєю чергою, значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, відповідно до положень ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у одного із подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, права на утримання, незалежно від того, чи вона (він) працює та незалежно від її (його) матеріального становища.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у одного із подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, виникає право на утримання за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду і опікування нею та наявність у чоловіка можливості надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення, так і у бік покращення.

У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

У розумінні статті 81 ЦПК України та наведених вище норм СК України саме ініціатор позову повинен доводити обставини змін у житті сторін, в тому числі, у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленостей між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів.

Отже, із зазначених норм закону випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Як вбачається із змісту позовних вимог, вимоги позивача про збільшення розміру аліментів обґрунтовані тим, що на даний час сума коштів, що надходить позивачці від відповідача на доньку ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 становить 3196,00 грн. щомісячно, що в сьогоднішніх умовах є недостатнім для повноцінного розвитку та утримання дітей. З часу ухвалення рішення діти виросли, а з тим і зросли їхні потреби, що призвело до збільшення витрат на утримання дітейта суттєво вплинуло на погіршення матеріального становища позивачки. Зазначеної суми аліментів не вистачає для належного забезпечення рівня життя дітей, на їх розвиток, освіту, харчування, покупку необхідного одягу, розмір отримуваних аліментів не перекриває половини витрат, пов`язаних з утриманням дітей.

Також, син сторін ОСОБА_7 є дитиною з інвалідністю. У зв`язку із постійним доглядом за сином позивачка не має можливості працювати. Через погіршення стану здоров`я сина позивачка вимушена була шукати фахівців закордоном, з метою отримання кваліфікованої консультації щодо подальшого лікування сина та проходження реабілітації. Дана ситуація виникла в період збройної агресії росії проти України та запровадженням воєнного стану. У березні 2022 року з метою збереження нормального психоемоційного стану дітей, позивачка разом із ними виїхала до Німеччини. Зараз у Німеччині син проходить лікування та реабілітацію, він потребує медикаментозного лікування, спеціального харчування та взуття.

Дитина з інвалідністю проживає з позивачкою, яка цілодобово здійснює догляд за дитиною і, відповідно, позбавлена можливості працювати, що призвело до виникнення складних життєвих обставин, в яких з об`єктивних причин позивачка значно більшою мірою виконує обов`язки по догляду та розвитку дитини, зазнає більших фізичних та психологічних навантажень і у зв`язку з цим потребує додаткової підтримки.

Також суд при винесенні рішення враховує, що відповідач 21 вересня 2018 року відповідач зареєстрував шлюб з іншою жінкою, і в даному шлюбі в них народилася дитина, а саме син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є дитиною-інвалідом. На даний час з відповідача також стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_10 (який є дитиною з інвалідністю) та утримання дружини ОСОБА_9 , яка проживає з дитиною-інвалідом.

Також суд враховує, що відповідач є фізично здоровою, працездатною особою, працює вантажником ТОВ «ЕКО-Прикарпаття» і отримує заробітну плату.

Водночас твердження відповідача про те, що він на сьогоднішній день не може поїхати на сезонні роботи за межі України не знайшло свого підтвердження, оскільки він як батько трьох дітей, двоє з яких мають інвалідність, має можливість у військовий стан перетинати державний кордон.

Згідно зі змісту ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, вимоги розумності та справедливості, та те що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дітей, матеріальне становище та стан здоров`я позивача та відповідача, з метою забезпечення потреб та інтересів дітей, суму стягуваних на даний час аліментів, яка, на думку суду, є недостатньою, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що позов в частині збільшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн, та на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн, але не менше 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набуття рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Крім того, оцінивши докази по справі в їх сукупності, співмірність вимог позивачки, враховуючи стан здоров`я сина ОСОБА_7 , який є дитиною з інвалідністю та вимагає постійного догляду, суд вважає необхідним позов в частині збільшення розміру аліментів на дружину з якою проживає дитина з інвалідністю задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набуття рішенням законної сили і на весь час проживання та опікування дитиною з інвалідністю, до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, при визначенні початку строку стягнення аліментів, слід врахувати, що згідно роз`яснень, даних у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Позивачка від сплати судового збору за позовною заявою про збільшення розміру аліментів звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (копія посвідчення - а.с.52), а особи, що мають статус учасника бойових дій, звільнені від сплати судового збору у всіх випадках звернення до суду без обмеження категоріями справ або вимог.

В п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанція звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №700/301/20, згідно з п. 13 ч.1ст.5 ЗУ «Про судовий збір» учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їх прав. Статтею 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.12, 22 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Такий же правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 545/1148/17.

Крім того, Велика Палата Верховного суду в Ухвалі від 11.09.2024 року у справі 567/79/23 не встановила об`єктивних причин відступу від такого правового висновку.

Таким чином, встановлені п.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору осіб, які мають, зокрема, статус ветеранів війни-учасників бойових дій, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їх прав, і це звільнення не поширюється на вимоги, що виходять за межі таких правовідносин.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 є відповідачем у вищевказаній справі, предметом позову якої є збільшення розміру аліментів, отже позов у цій справі не стосується захисту його прав, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Суд вважає, що з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 997,42 грн пропорційно до задоволених позовних вимог (1211,20 грн. х 82,35%).

Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу, то судом встановлено наступне.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В постанові від 28.09.2023 у справі 686/31892/19 колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду зазначає критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Але обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат.

Як зазначено в постанові від 28.09.2023 у справі 686/31892/19 колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, відповідно до ст. 137 ЦПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу стороною позивача надано суду: договір про надання професійної правничої допомоги від 21.05.2025; акт приймання передачі наданої правничої допомоги від 23.05.2025, з якого вбачається, що надано наступні послуги: надання консультації та опрацювання матеріалів 1000,00 грн, підготовка позовної заяви 2500,00 грн, подача позову та представництво в суді 1500,00 грн; квитанцію про сплату 5000,00 грн; ордер адвоката (а.с.28-31).

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує щодо стягнення з нього витрат за надання консультації (оскільки позивачка знаходиться закордоном) та витрат за представництво в суді (оскільки сторони в судове засідання не викликалися).

Суд при вирішенні питання про розмір правової допомоги звертає увагу, що консультації можуть надаватися адвокатом в онлайн режимі. Тобто адвокатом дійсно було надано позивачці наступні послуги: надання консультації та опрацювання матеріалів 1000,00 грн, підготовка позовної заяви 2500,00 грн. Однак суд бере до уваги, що 26.05.2025 року ухвалою Калуського міськрайонного суду було призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, тобто адвокатом не надавалася послуга представництва в суді. Тому вимоги про стягнення витрат за представництво в суді в розмірі 1500,00 грн необхідно залишити без задоволення.

Дослідивши надані докази, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2882,25 грн витрат за надання професійної правничої допомоги пропорційно до задоволених позовних вимог (3500,00 грн. х 82,35%).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 273, 274 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.06.2018 по справі № 345/1246/18 із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей, та стягувати на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , жительки АДРЕСА_4 ) аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн, та на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн, але не менше 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набуття рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з урахуванням постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 25.06.2020 по справі № 345/29/20 із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 на її утримання, та стягувати на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , жительки АДРЕСА_4 ) аліменти на її утримання як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набуття рішенням законної сили і на весь час проживання та опікування дитиною з інвалідністю, до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову відмовити.

Стягнення аліментів на утримання дітей в новому розмірі розпочати з часу набрання цим рішенням законної сили і проводити до досягнення дітьми повноліття, припинивши з цього моменту стягнення аліментів за Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.06.2018 по справі № 345/1246/18.

Стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 в новому розмірі розпочати з часу набрання цим рішенням законної сили і проводити на весь час проживання та опікування дитиною з інвалідністю до досягнення дитиною повноліття, припинивши з цього моменту стягнення аліментів за Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з урахуванням постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 25.06.2020 по справі № 345/29/20.

Після набрання рішенням законної сили виконавчі листи, виданий на підставі рішень від 15.06.2018 по справі № 345/1246/18 т від 25.06.2020 по справі № 345/29/20 відкликати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 997,42 гривень судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2882,25 грн витрат за надання професійної правничої допомоги пропорційно до задоволених позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Головуючий