Справа № 561/705/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року с-ще Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області в складі:

судді - Світличного Р.В.,

за участю секретаря - Савич Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Зарічне за правилами спрощеного позовного провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

28 травня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» через свого представника Пилипчук А.С. засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 23680,00 грн.

На обґрунтування своїх вимог вказує про те, що 29 липня 2024 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 29.07.2024-100002127, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 8000,00 грн на банківську картку строком на 98 днів до 01 листопада 2024 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5% в день протягом перших п`ятдесяти шести з дня його надання, та 1 % в день протягом залишку днів. У зв`язку з неналежним виконанням узятих на себе зобов`язань, відповідач має заборгованість в сумі 18434,27 грн, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 .

Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 02 червня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін в судове засідання. Ухвалою суду від 24 червня 2025 року вирішено розглянути справу в судовому засіданні з викликом сторін.

У поданому відзиві та судових засіданнях відповідач та його представник - адвокат Костюкович С.І. про задоволення позову заперечували, оскільки відповідач ОСОБА_1 у будь-які правовідносини з позивачем не вступав та кредитних коштів від нього не отримував.

У відповіді на відзив, позивач вказує, що видача відповідачу коштів підтверджується квитанцією № 466196498 від 29 липня 2024 року. Вказує, що до суду було надано електронні докази у паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору № 29.07.2024-100002127, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 29.07.2024-100002127), підписані одноразовим ідентифікатором «Е995», які містять номер особистого електронного платіжного засобу відповідача, а саме НОМЕР_2. Відповідач не надав до суду виписку по указаному рахунку, який відповідач зазначив у договорі, як номер особистого платіжного засобу на спростування доводів позивача. У задоволенні позову просить відмовити.

В судове засідання позивач не з`явився. У відзиві просив розглядати справу без участі представника.

Згідно письмової заяви від 30 липня 2025 року представник позивача просить розглядати справу за його відсутності.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» не відбулися кредитні правовідносини, оскільки доказів укладення електронного кредитного договору № 29.07.2024-100002127 від 29 липня 2025 року саме відповідачем та отримання ним 8000,00 грн кредитних коштів позивачем не надано.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється в довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» унормовано, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Жодного доказу реєстрації та ідентифікації відповідачем ОСОБА_1 в інформаційно-комунікаційній системі ТОВ «Споживчий центр», як і жодного доказу надання ним відповіді на прийняття пропозиції (акцепт) щодо кредитного договору № 29.07.2024-100002127 від 29 липня 2024 року в порядку ч. 6 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позивачем не надано.

В п. 2.2.3. доданої до позову копії документа під назвою пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) записано, що відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитодавця, та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

З тексту заявки кредитного договору № 29.07.2024-100002127 (кредитної лінії) видно, що її підписано одноразовим ідентифікатором Е995, проте жодного доказу того, що цей ідентифікатор отримав ОСОБА_1 на фінансовий номер телефону НОМЕР_1 матеріали справи не містять.

Будь-яких доказів створення одноразового ідентифікатора, його надсилання електронним повідомленням SMS на мобільний телефонний номер НОМЕР_1 та застосування його ОСОБА_1 для підписання кредитного договору позивачем не надано, а отже й не доведено, що ОСОБА_1 укладав цей договір.

В п. 3.1. цього електронного кредитного договору записано, що Кредитодавець зобов`язується надати Кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію. У п. 4.1. указано, що Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту - шляхом перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_2 (а.с.9 зворот).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1046 параграфа 1 Глави 71 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З доданої до позову довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 6 травня 2025 року № 1-2605 вбачається, що 29 липня 2024 року о 16:35:33 було успішно перераховано кошти на суму 8000,00 грн, номер карки 4149-5001-8729-9451, номер транзакції в системі iPay.ua - 466196498, призначення платежу: видача за договором кредиту № 29.07.2024-100002127 (а.с.16).

Відповідно до наявної у відкритих джерелах інформації в мережі Інтернет банком-емітентом з банківським ідентифікаційним номером (BIN) № 414950, який складає перші шість цифр від номеру картки, є Акціонерне товариство «Райффайзен банк», платіжна система: VISA, тип дебетова, рівень: CLASSIC.

На виконання ухвали суду від 09 липня 2025 року із запитом чи емітувалась (видавалась) банківська картка НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 , та у разі емісії (видачі) такої картки на ім`я ОСОБА_2 надати належним чином засвідчені копії документів, які підтверджують отримання ним цієї картки, а також про рух коштів по цій картці за 20 липня 2025 року, АТ «Райффайзен Банк» листом від 16 липня 2025 року № 81-15-9/8871 повідомило суд, що за наданими даними ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , рахунок НОМЕР_4 інформацію не знайдено (а.с.89).

Будь-яких доказів того, що банківська картка НОМЕР_4 належить чи будь-коли належала відповідачу ОСОБА_1 , як і доказів того, що ОСОБА_1 отримав 8000,00 грн кредиту на цю банківську картку у матеріалах справи немає та суду не надано.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивачем не доведено факту укладення кредитного договору та отримання відповідачем ОСОБА_1 кредиту за цим договором, відтак у відповідача не виникло обов`язку щодо його повернення.

З матеріалів справи також видно, що 29 липня 2024 року внесено відомості в ЄРДР за № 0000305 за ч. 4 ст. 190 КК України та розпочато досудове розслідування по факту того, що 29 липня 2024 року в період часу з 16:36 год до 17:00 год невідома особа, шляхом обману та зловживанням довірою, під приводом надання послуг працівника - оператора ПрАТ «Київстар», отримавши доступ до банківської картки ОСОБА_1 , діючи умисно, незаконно заволоділа його грошовими коштами в загальній сумі 3000,00 грн, які були перераховані з банківського рахунку останнього відкритого в АТ «Приватбанк» № НОМЕР_5 на банківську картку № НОМЕР_6 (а.н. НОМЕР_7 ), після переходу за Інтернет посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 спричинивши таким для потерпілого майнову шкоду (а.с.37).

З огляду на те, що позивачем не доведено факту укладення з відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, відтак у задоволенні позову потрібно відмовити.

Судові витрати потрібно розподілити за правилами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, а саме покласти їх на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя: Р.В. Світличний