Справа № 308/9266/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Світлик О.М.,

за участю секретаря судового засідання Заяць А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Фінансова компанія «Процент» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

На обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №12945 від 29.05.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» (торгова марка «PROCENT») та ОСОБА_1 відповідач отримала кредит у розмірі 7000 грн строком на 365 днів (до 29.05.2025) шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «Приватбанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% від суми кредиту за кожен день користування (547,5% річних).

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Зауважує, що підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання коштів та банківських металів у кредит, з яким вона ознайомилася перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання коштів та банківських металів у кредит, затверджені наказом директора ТОВ «ФК «Процент», умови кредитування, викладені для загального доступу в мережі Інтернет на сторінці сайту https://procent.com.ua/uk/about_us.

При укладанні кредитного договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України.

Кредитний договір був підписаний відповідачем 29.05.2024 о 10:21:27 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 473061 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua.

Вказує, що кредитні кошти в сумі 7000 грн були відправлені відповідачу 29.05.2024 на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «Приватбанк», що підтверджується довідкою про успішний переказ, виданою платіжною установою, надавачем платіжних послуг, що має ліцензію Національного банку України.

Відповідач в порушення умов кредитного договору не повернула суму кредиту, не сплатила нараховані відсотки відповідно до графіку платежів, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, що має відображення у розрахунку заборгованості, порушує умови кредитного договору та не виконує взятих на себе зобов`язань.

Позивач просить стягнути суму кредиту та нараховані проценти за користування кредитом за період дії кредитного договору з 29.05.2024 по 29.05.2025, оплату яких прострочено.

Таким чином, як вказує представник позивача, в порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала.

Зазначає, що відповідно до статті 1056-1 ЦК України, статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується на дату укладення кредитного договору, є фіксованою та не змінюється протягом строку дії кредитного договору. В укладеному кредитному договорі між відповідачем та кредитором встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитом.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість відповідача за кредитним договором становить 7000 грн заборгованість за кредитом та 27625 грн заборгованість за нарахованими процентами за період з 29.05.2024 по 29.05.2025, що нараховані відповідно до пункту 1.2 кредитного договору за ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом (547,5% річних) та графіку платежів.

На підставі наведеного, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором №12945 від 29.05.2024 станом на 20.06.2025 у розмірі 34625 грн, яка складається з: 7000,00 грн заборгованість за кредитом; 27625 грн заборгованість за нарахованими процентами за період з 29.05.2024 по 29.05.2025, що нараховані відповідно до пункту 1.2 кредитного договору за ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом (547,5% річних) та графіку платежів, а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн та 10000 грн витрат на правову допомогу.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

15.07.2025 від представника відповідача адвоката Луцака В.Я. надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказує, що позовну заяву про стягнення заборгованості визнають частково. Відповідач не заперечує факт дійсності, укладення зазначеного в позовній заяві договору, а також отримання коштів від ТОВ «Фінансова компанія «Процент». Суму заборгованості за основною сумою боргу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , а саме 7000 грн сторона відповідача не заперечує.

Щодо стягнення суми заборгованості за нарахованими процентами за період з 29.05.2024 по 29.05.2025, що нараховані відповідно до пункту 1.2 кредитного договору за ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом (547,5% річних) та графіку платежів, представник відповідача зауважує, що з детального розрахунку заборгованості (щоденні нарахуванні і погашення) за кредитним договором №12945 від 29.05.2024 вбачається, що станом на 20.06.2025 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за договором №12945 від 29.05.2024 становить 34625 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 7000 грн; прострочена заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом 27625 грн. При цьому, перевіряючи розрахунок процентів, наданий позивачем, за кредитним договором сторона відповідача не погоджується з його правильністю, з огляду на те, що 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (підпункт 6 пункту 5 Розділу І Закону №3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (підпункт 13 пункту 5 Розділу І Закону №3498-ІХ). Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому згідно з пунктом 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 денна ставка не більше 1,5%; з 20.08.2024 денна ставка не більше 1%. Згідно з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача, що є додатком №1 до кредитного договору №12945 від 29.05.2024, 29.05.2024 відсотки за користування кредитом не нараховуються. З матеріалів справи слідує, що відповідач отримала кредитні кошти 29.05.2024 у розмірі 7000 грн, відповідно денна процента ставка за період з 29.05.2024 по 19.08.2024 становить 1,5%, що складає 8715 грн (83 дні х 1,5% (105 грн)), а за період з 20.08.2024 по 29.05.2025 денна процента ставка становить 1%, що складає 19810 грн (283 х 1% (70 грн)). З урахуванням відповідних розрахунків заборгованість відповідача за відсотками становить 28525 грн. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач вже сплачувала проценти за користування, а саме 10700 грн. Отже, враховуючи вищевказане заборгованість ОСОБА_1 за нарахованими процентами за період з 29.05.2024 по 29.05.2025 складає 17825 грн.

Представник відповідача вважає посилання представника позивача на те, що зазначені зміни стосуються виключно договорів про споживчий кредит, які укладені до набрання чинності Законом №3498-ІХ, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання ним чинності, помилковими, оскільки Законом №3498-ІХ змінено окремий структурний елемент первинного закону, а саме частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», а у Прикінцевих та перехідних положеннях визначені додаткові правовідносини, на які поширюються відповідні зміни.

На підставі наведеного, представник відповідача у відзиві позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Процент» просить задовольнити частково, а саме: стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №12945 від 29.05.2024 у розмірі 24825 грн, яка складається з: 7000 грн заборгованість за кредитом, 17825 грн заборгованість за нарахованими процентами за період з 29.05.2024 по 29.05.2025; стягнути з відповідача понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1736,78 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

22.07.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яка містить виклад обставин, аналогічних тим, що викладені у позовній заяві, згідно з якою просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором №12945 від 29.05.2024 станом на 20.06.2025 у розмірі 34625 грн, а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн та 10000 грн витрат на правову допомогу.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву, згідно з якою просить розглянути справу за його відсутності у всіх судових засіданнях.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, при цьому її представник адвокат Луцак В.Я. подав клопотання про розгляд справи без їх участі, згідно з яким підтримують відзив та просять позовну заяву задовольнити частково з мотивів, які наведено у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.05.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №12945, за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в розмірі 7000 грн (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором. Процентна ставка за користування кредитом становить 1,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 547,50%) користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 365 днів, з сплатою кредиту в кінці строку користування згідно з додатком №1 до цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів (пункти 1.1 - 1.3 договору).

Пунктом 1.7 кредитного договору встановлено, що товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_1 , що належить позичальникові.

Відповідно до пункту 4.1 кредитного договору сума кредиту та проценти за користування кредитом підлягають сплату позичальником шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок товариства, зазначений у пункту 9 цього договору у строки відповідно до графіку визначеному у додатку №1.

Договір укладено в інформаційно-телекомунікаційній системі на сайті https://procent.com.ua відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Кредитний договір відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 473061.

Виконання зобов`язань за договором з перерахування відповідачу на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 7000 грн підтверджується листом ТОВ «Пейтек» за вих. № від 20.06.2025, а також не заперечується самим відповідачем.

За детальним розрахунком заборгованості (щоденні нарахування і погашення) за кредитним договором №12945 від 29.05.2024 у позичальника утворилася заборгованість станом на 20.06.2025 в загальному розмірі 34625 грн, з яких: 7000 грн заборгованість за кредитом: 27625 грн заборгованість за процентами, нарахованими за період з 29.05.2024 по 29.05.2025 за ставкою 1,5% за кожен день користування коштами.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII (надалі Закон №675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано законами України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Статтею 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» передбачено, що електронний підпис електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис.

Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин сьомої та дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» норми вказаного Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Аналогічні за змістом висновки викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема, у постановах від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Таким чином, суд вважає, що вказаний кредитний договір, який укладений в електронній формі, відповідає вимогам Закону і доводить факт існування волевиявлення сторін на його укладання, оскільки письмова форма та порядок укладання договору відбулося шляхом підписання позичальником кредитного договору шляхом засвідчення одноразовим ідентифікатором. Зазначені дії свідчать про укладання сторонами електронного договору.

Судом встановлено, що відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг та укладеного між сторонами кредитного договору №12945 від 29.05.2024 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, ними дотримано письмову форму укладення кредитного договору.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Усупереч умовам кредитного договору відповідач ОСОБА_1 не виконала свого зобов`язання та не здійснювала платежі в повному обсязі для погашення кредитної заборгованості, що має відображення у розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (підпункт 6 пункту 5 Розділу І Закону №3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (підпункт 13 пункту 5 Розділу І Закону №3498-ІХ).

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №3498-ІХ максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, згідно з пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5% (до 22.04.2024, включно); протягом наступних 120 днів 1,5% (з 23.04.2024 до 20.08.2024, включно).

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Із системного аналізу вказаних вище норм слідує, що дія пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки є загальною для всіх договорів споживчого кредитування, які укладатимуться, починаючи з 24.12.2023; крім того в силу приписів пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3498-ІХ дія вказаного пункту поширюється і на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом 24.12.2023, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після 24.12.2023 (дати набрання чинності Законом №3498-IX), а також за договорами строк кредитування за якими буде продовжено після 24.12.2023, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення (продовження) договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання (продовження) такого договору.

Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.

За умовами кредитного договору №12945 від 29.05.2024 процентна ставка за користування кредитом становить 1,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 547,5%) користування кредитом (пункт 1.2 договору).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, проценти за користування кредитом нараховані відповідачу за період з 29.05.2024 по 29.05.2025, які становлять 27625 грн (нараховані 38325 грн - сплачені 10700 грн = 27625 грн).

Оскільки кредитний договір №12945 був укладений сторонами 29.05.2024, в період дії пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає, що нарахування процентів слід здійснити згідно з вищевказаним пунктом Закону, а саме: в період з 29.05.2024 по 20.08.2024 (84 дні) 1,5% денної процентної ставки, що становитиме 8820 грн (7000 х 1,5% х 84 дні); в період з 21.08.2024 по 29.05.2025 (282 дні) 1% денної процентної ставки, що становитиме 19740 грн (7000 х 1% х 282 дні).

Відтак, суд дійшов висновку про відмову у стягненні всієї суми заборгованості за процентами, оскільки вони були нараховані без врахування перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», якими встановлено обмеження максимальної денної відсоткової ставки.

З огляду викладене, загальна сума заборгованості за процентами становитиме 17860 грн (8820 грн + 19740 грн = 28560 грн; 28560 грн - 10700 грн = 17860 грн).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що ОСОБА_1 належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, беручи до уваги часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає поданий позов обґрунтованим та доведеним, що дає підстави для його часткового задоволення, а стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №12945 від 29.05.2024 у розмірі 24860 грн, з яких: 7000 грн заборгованість за кредитом: 17860 грн заборгованість за процентами.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат у даній справі суд зазначає наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями частини першої та другої статті 141 ЦПК України передбачено,що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19.

Частина перша статті 15 ЦПК України визначає, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із частиною третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який, своєю чергою, врегульовано Главою 63 ЦК України.

Відповідно до статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Із матеріалів справи вбачається, що представником ТОВ «Фінансова компанія «Процент» у цій справі є адвокат Руденко К.В., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412, довіреності від 03.06.2024, відповідно до якої ТОВ «ФК «Процент» уповноважує адвоката Руденка К.В. представляти інтереси в судах України.

Матеріалами справи встановлено, що позивач у поданій ним позовній заяві просив суд, зокрема стягнути з відповідач на користь ТОВ «Фінансової компанії «Процент» витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до позовної заяви долучено:

копію договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, згідно з пунктом 3.1 якої вартість послуг виконавця становить: 9000 грн складання позовної заяви; 12000 грн складання апеляційної скарги; 1000 грн складання та надсилання адвокатського запиту та інше;

копію акту приймання-передачі наданих послуг №36 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, що датований 30.05.2025, згідно з яким адвокат надав клієнту послугу щодо підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості по боржникам згідно з реєстром №1 від 30.04.2025;

копію витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі надання послуг №36 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, що датований 30.04.2025, згідно з яким послуги адвоката складають: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №12945 від 29.05.2024 та клопотання про витребування доказів, вартістю 9000 грн; складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику вартістю 1000 грн; загальна вартість подання позовної заяви до суду становить 10000 грн.

Також на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №2414 від 30.04.2025 за надання юридичних послуг за договором №03/06/2024 від 03.06.2024 згідно з актом №36 від 30.04.2025.

У відзиві на позов, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, обумовленої договором про надання правової допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, представник відповідача вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, а саме сума витрат на правову допомогу у даній справі, яка відповідає критеріям дійсності та реальності, а також принципам справедливості, пропорційності та верховенства права становить 3000 грн.

Суд враховує, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт.

Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі №275/150/22.

Суд вважає, що заявлена сума відшкодування судових витрат, понесених позивачем в суді на правничу допомогу, є неспівмірною зі складністю даної справи.

Зокрема, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг адвокатом, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, справа в силу вимог закону не є складною, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10000 грн є завищеними, оскільки становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити на тому, що як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, на розгляді в судах різних інстанцій по Україні перебувають аналогічні спори. А тому, враховуючи однотипність справ, наявні підстави для висновку про їх шаблонність, що, своєю чергою, ставить під сумнів витрачання адвокатом значного часу на складання позову.

При цьому клопотання представника позивача про витребування доказів судом не розглядалося.

Ураховуючи принципи співмірності, а також наявність клопотання представника відповідача щодо зменшення судових витрат з обґрунтуванням неспівмірності заявлених вимог, суд вважає, що відшкодування позивачу понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді в загальному розмірі 3000 грн відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Крім того, у відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 1739,28 грн сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статями 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 223, 259, 263-265, 279, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором №12945 від 29.05.2024 у розмірі 24860 (двадцять чотири тисячі вісімсот шістедсят) гривень, з яких: 7000 грн заборгованість за кредитом: 17860 грн заборгованість за процентами.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» судовий збір у розмірі 1739 (одна тисяча сімсот тридцять дев`ять) гривень 28 копійок та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент», , місцезнаходження: бульвар Вацлава Гавела, 4, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Дата складення повного судового рішення 30 липня 2025 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області О.М. Світлик