Провадження 2/193/14/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 липня 2025 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Томинця О.В.,

за участі: секретаря судового засідання Оселедець О.І.,

представника позивача Сліпенького Р.С.,

представника відповідача Мудраченка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача Сліпенького Романа Степановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Криворізького районного нотаріальнго округу Русак Ліна Анатоліївна, про визнання заповіту недійсним.

В С Т А Н О В И В:

1.Стислий виклад позиції позивача.

14.09.2023 представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Сліпенький Р.С. звернуся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 05.10.2018 та посвідчений державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Русак Л.А. і зареєстрований в реєстрі за № 858.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки, ОСОБА_3 , після смерті якої вона залишила у спадок належну їй земельну ділянку, площею 7,7201 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Запорізької сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області.

Однак подавши до органів нотаріату заяву про прийняття спадщини після її смерті виявилося, що її мати заповіла все своє майно, тобто і вище вказану земельну ділянку, іншій своїй дочці - ОСОБА_4 .

За життя ОСОБА_4 прийняла спадщину за заповітом, але не встигла оформити своїх спадкових прав, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка не погоджується з цим заповітом, вважає, що він був складений матір`ю під тиском або шляхом введення останньої в оману чи взагалі складений іншою особою, тобто не відповідає волевиявленню ОСОБА_3 . Наголосила, що остання страждала на хворобу Альцгеймера і померла саме від неї. Зазначила, що унаслідок цієї хвороби уражається головний мозок, що призводить до втрати пам`яті й прогресуючого слабоумства. Від цієї хвороби мати постійно упадала в кому, нікого не впізнавала, у тому числі своїх дочок, постійно дивилася в одну точку, не могла писати, у зв`язку з цим позивачка переконана, що ОСОБА_3 не могла самостійно зробити вибір спадкоємця, скласти заповіт та підписати його.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 , посилаючись на обставини та доводи зазначені у своєму позові, заявлені вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні проти позову заперечив, пояснив, що стороною позивача не надано жодних доказів, які вказують як на відсутність волевиявлення заповідача під час виконання свого заповідального розпорядження, так і на невідповідність самого заповіту вимогам закону, а тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Третя особа без самостійних вимог, приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Русак Л.А., у судове засідання не з`явилася, проте направила до суду письмові пояснення за якими просила розглядати справу за її відсутності. Також зазначила, що дійсно з 22.07.2009 по 13.07.2021 вона займала посаду завідувача Софіївської державної нотаріальної контори та посвідчувала, як державний нотаріус 05.10.2018 заповіт ОСОБА_3 . Наголосила, що посвідчення цього заповіту проводилося тільки після встановлення повної цивільної дієздатності ОСОБА_3 , у неї не виникало ніяких сумнівів у тому, що вона повністю усвідомлює значення та правові наслідки своїх дій, не знаходиться під впливом тяжких обставин, будь-яких психотропних речовин або тиском інших осіб, заповідачка була повністю дієздатна і адекватна, тому твердження позивача про те, що ОСОБА_3 у момент посвідчення заповіту, не могла самостійно зробити вибір спадкоємця та скласти заповіт є лише припущенням нічим не підтвердженим. Зокрема зауважила, що позивачкою не підтверджено жодними доказами, що за життя і до самої смерті ОСОБА_3 хворіла на хворобу Альцгеймера. Також повідомила, що вона, як державний нотаріус, при вчиненні нотаріальної дії - посвідчення заповіту, на прохання заповідача, виклала текст заповіту за допомогою загальноприйнятих технічних засобів тільки після встановлення її дієздатності та одержання від неї чітко викладених вимог та особистого волевиявлення. У зв`язку з хворобою та похилим віком заповідача заповіт був прочитаний у голос у присутності свідків і підписаний у присутності заповідача визначеною нею третьою особою.

2. Рух справи у суді. Процесуальні дії суду у справі.

14.09.2023 позовна заява вперше надійшла до Софіївського районного суду Дніпропетровської області та була розподілена судді цього суду Кравченко Н.О.

19.09.2023 за ухвалою цього судді вищевказаний позов передано до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська для розгляду за правилами територіальної підсудності.

25.10.2023 за ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цей позов повернуто назад до Софіївського районного суду Дніпропетровської області для його розгляду за правилами виключної підсудності.

12.12.2023 позовна заява повернулася до Софіївського районного суду Дніпропетровської області та розподілена іншому судді цього суду Томинцю О.В.

18.12.2025 за ухвалою вказаного судді позов прийнято до свого провадження по якому відкрито загальне позовне провадження.

Також за цією ухвалою судді в порядку підготовки справи до судового розгляду, згідно клопотання представника позивача, витребувано у приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Русак Л.А. копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 та від КП "Софіївська центральна лікарня" копії медичних документів, що стосуються померлої ОСОБА_3 відносно її хвороби Альцгеймера (діагноз, стадія хвороби, обстеження, лікування та інші наявні відомості).

18.03.2024 за ухвалою суду, згідно клопотання представника позивача, витребувано з Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області копію заповіту, посвідченого державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Русак Л. А. 05.10.2018 та копії документів, що надавались ОСОБА_3 для встановлення її особи та цивільної дієздатності.

24.09.2024 за ухвалою суду, згідно клопотання представника позивача, постановлено витребувати із Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області копію технічного засобу - аудіо чи відео запису (за наявності) на якому засвідчена воля заповідача ОСОБА_3 при складанні заповіту, посвідченому 05.10.2018 державним нотаріусом Софіївської держнотконтори Русак Л. А.

06.11.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

3. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 належала земельна ділянка, площею 7,7201 га, за кадастровим № :01:003:0216, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Запорізької сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с.9).

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно, у тому числі і на вищевказану земельну ділянку, на які могли претендували троє її дітей, дві дочки, позивачка у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також син ОСОБА_7 (а.с.5-7).

Позивачкою було пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті матері, який за рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28.02.2023 було для неї поновлено тривалістю у два місяці (а.с.10-18).

Таким чином із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 позивачка звернулася вже у межах строку, що визначений за вищевказаним рішенням суду, тобто лише 11.05.2023 (а.с.19).

Інша дочка спадкодавиці, ОСОБА_4 , прийняла спадщину після смерті матері у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Інший спадкоємець за законом, син спадкодавця ОСОБА_8 , як видно з матеріалів спадкової справи, з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса у встановлений законом строк не звертався.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 05.10.2018 державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Русак Л.А. за р/№ 858, згідно якого все належне їй майно заповіла лише одному з дітей - дочці ОСОБА_4 (а.с.125).

На звороті заповіту є примітка нотаріуса, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 хвора, не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за її дорученням, у присутності нотаріуса, текст заповіту був до його підписання зачитаний уголос запрошеними нею свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які особисто розписалися про це у заповіті. Текст заповіту записаний зі слів ОСОБА_3 і через хворобу, на її особисте прохання та в її присутності текст заповіту підписано ОСОБА_11 . Особи заповідача, ОСОБА_11 та названих свідків встановлено, їх дієздатність перевірено.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , тобто особа, на користь якої був складений спірний заповіт.

Після її смерті, єдиним спадкоємцем за законом залишився рідний син, відповідач у справі ОСОБА_2 .

Судом установлено, що після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Кот Л.І. видано 27.03.2023 відповідачу свідоцтво про право на спадщину - на земельну ділянку, площею 7,7201 га, за кадастровим № :01:003:0216.

Свідок зі сторони позивача, ОСОБА_12 , дружина рідного дядька позивачки, пояснила, що позивачка більше 14 років перебуває на заробітках в Італії, але намагалася хоча б один раз на рік приїжджати додому в Україну. Проте ще до того часу, як позивачка виїхала на заробітки, їх мати ОСОБА_3 повідомила їм про розподіл батьківської спадщини таким чином, що оскільки син ОСОБА_7 проживав у м. Харкові, де був доволі заможний, тому спадщина розділиться саме між, скромнішими за статками, її дочками, зокрема земельна ділянка (пай) дістанеться позивачці, а батьківський житловий будинок по АДРЕСА_1 іншій дочці ОСОБА_4 , оскільки вона у ньому й так фактично проживала. Проте після смерті чоловіка, ОСОБА_3 сильно захворіла, зокрема вона почала забувати певні події, інколи могла навіть не впізнати своїх рідних. Вважає, що наявні у неї симптоми та поведінка свідчили, що вона страждала на хворобу Альцгеймера. Проте її рідня нікуди не возили на обстеження та лікування, а лише купували ліки для покращення пам`яті. За півтора року цієї хвороби ОСОБА_3 померла. Останні роки життя ОСОБА_3 її доглядала та піклувалася лише дочка ОСОБА_4 , оскільки у цей час позивачка була на заробітках за кордоном. Повідомила, що насправді ОСОБА_4 було важко піклуватися одній за своєю хворою матір`ю. Вона постійно хвилювалася про стан здоров`я матері, через це перебувала у стресовому стані та скаржилася сама на постійні головні болі. Вважає, що ОСОБА_3 цілком усвідомлено могла заповісти все своє майно лише одній дочці ОСОБА_4 , оскільки саме вона серед всіх її дітей залишилася піклувалася про неї на старості. Також пояснила, що на момент складання заповіту (05.10.2018) ОСОБА_3 вже хворіла, проте її хвороба ще не була настільки прогресивною, зокрема на той час вона не протікала постійно і симптоми втрати пам`яті виникали ще не часто.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що вони з ОСОБА_4 були колегами, разом працювали у Софіївській ЦРЛ. В день складання заповіту ОСОБА_4 попросила бути свідком посвідчення заповіту у нотаріуса. Її привезли автомобілем до державної нотаріальної контори, у коридорі якої під час очікування окрім неї було ще два чоловіка, серед яких вона знала ОСОБА_11 . Потім їх покликала секретар до кабінету нотаріуса, де вона та ще один невідомий їй чоловік, що сидів разом з нею до цього у коридорі зачитали в слух заповіт, у якому вона та всі інші присутні розписалися. Цей заповіт був від старенької жінки ОСОБА_3 за яким вона заповіла все своє майно дочці ОСОБА_4 . Ця бабуся ( ОСОБА_3 ) нормально розмовляла, проте дуже погано бачила. Крім того, свідок повідомила, що ОСОБА_4 сама доглядала двох стареньких своїх батьків з якими спільно проживала, поки син, відповідач у справі, навчався у ВНЗ м. Дніпра. Після смерті першим батька вона продовжувала опікуватися до смерті і матір`ю, яка часто хворіла здебільшого на гіпертонічну хворобу. На майже кожній обідній перерві вона бігала додому, щоб принести матері необхідні продукти харчування та ліки. Для цієї мети вона також інколи відпрошувалася з роботи. ОСОБА_4 сама теж хворіла, через стан здоров`я матері вона була у постійному стресовому стані, у неї часто боліла голова через високий тиск, через що, як вона вважає, вона менш як через півроку після смерті матері, померла і сама.

4. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (стаття 1234 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно з частиною 2 статті 1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом третім частини 2 статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

У частині 1 статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що за загальним правилом, нотаріальне посвідчення такого правочину як заповіт в Україні здійснюється нотаріусом; право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права; свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача; свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання; кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю; тільки у разі наявності фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. І саме в цьому разі недотримання такої вимоги щодо порядку посвідчення заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 461/2565/20.

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року в справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21) вказано, що: «право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача. Під час посвідчення заповіту нотаріусом має бути дотримано порядок його посвідчення. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках».

У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі № 335/5977/17 (провадження № 61-13350св20) вказано, що «згідно з частиною другою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Підстави нікчемності заповіту визначені в частині 1 статті 1257 ЦК України, за якою нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини 4 статті 207 цього Кодексу (частина 2 статті 1247 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) вказано, що «правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію».

Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа (абзац 1 частини 4 статті 207 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 755/8686/17 (провадження № 61-8444св19) зазначено, що «аналіз абзацу 1 частини четвертої статті 207 ЦК України свідчить, що у певних випадках допускається підписання правочину іншою особою, якщо сторона правочину має різного роду вади, що заважають їй це зробити. У цьому разі порядок підписання іншою особою правочину регламентується частиною четвертою статті 207 ЦК України. Особа, яка підписує правочин (рукоприкладник), сама не є стороною правочину. Жодних прав і обов`язків щодо правочину, який нею підписується, в неї не виникає. Її роль зводиться виключно до заповнення певної вади особи, яка є стороною правочину».

У статті 1253 ЦК України передбачено можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Відповідно до пункту 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (чинної на момент посвідчення оспорюваного заповіту) заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача.

У пункті 158 вказаної Інструкції зазначалося, що на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус ; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

У постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 302/857/19 (провадження № 61-1866св21) зазначено, що «статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. […] Відмовляючи в задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, встановили, що 03 серпня 2009 року на прохання ОСОБА_3 складено заповіт з її слів приватним нотаріусом Міжгірського районного нотаріального округу Закарпатської області Корбутяк І. В. за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У зв`язку з неграмотністю ОСОБА_3 на її прохання в присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_6 текст заповіту до його підписання зачитаний уголос приватним нотаріусом Міжгірського районного нотаріального округу Закарпатської області Корбутяк І. В. та підписаний ОСОБА_4, що у сукупності свідчить про дотримання приписів статей 1247, 1253 ЦК України».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 89 ЦПК України).

З письмових пояснень приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Русак Л.А. вбачається, що текст оспорюваного заповіту було виготовлено нею, ще під час роботи державним нотаріусом, за допомогою загальноприйнятих технічних засобів після проведеної бесіди зі заповідачем ОСОБА_3 та встановлення її волевиявлення. У зв`язку із фізичною вадою - слабким зором, заповідач не могла прочитати текст заповіту самостійно, тому на прохання заповідача заповіт був прочитаний вголос свідками та на прохання заповідача заповіт в присутності заповідача, нотаріуса та свідків підписала запрошена заповідачем третя особа.

З аналізу пояснень свідка ОСОБА_10 убачається, що дійсно заповідач погано бачила, тому цим свідком, а також ще одним у голос було зачитано заповіт у якому заповідачка все своє майно залишила саме ОСОБА_4 . Через згадані вади зору цей заповіт замість заповідачки підписала інша людина ОСОБА_11 , який також підписали і присутні свідки.

Обставин про те, що волевиявлення заповідача ОСОБА_3 щодо залишення всього свого майна лише ОСОБА_4 не було вільним та не відповідало її волі, не встановлено, а наявність у неї хвороби й неможливість у зв`язку з цим підписати заповіт особисто підтверджується поясненнями допитаного у суді свідка ОСОБА_10 , яка також виконувала роль свідка під час посвідчення спірного заповіту.

Таким чином, підписання заповіту іншою особою на прохання заповідача відбулося з дотриманням вимог закону та відображало дійсне волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном.

Суд вважає безпідставними інші доводи представника позивача про те, що заповідач могла не в повній мірі розуміти наслідки посвідчення заповіту через її поганий стан здоров`я або про те, що заповіт був складений під впливом обману зі сторони ОСОБА_4 , оскільки на підтвердження вказаних доводів позивач не надала суду жодного належного та допустимого доказу.

Так, з повідомлення КП «Софіївська центральна лікарня» Софіївської селищної ради від 23.01.2024 установлено, що ОСОБА_3 , у лікарів цього закладу на обліку не перебувала. Будь-які медичні документи щодо цієї особи відсутні, причина смерті у лікарні не зафіксована (а.с.63).

Будь-яких інших доказів, які могли б свідчити на такий стан здоров`я ОСОБА_3 , який міг би вплинути на її свідомість та волевиявлення саме на час посвідчення заповіту позивачем надано не було.

Та обставина, що заповідачку, свідків та третю особу, що підписала заповіт, доставила до нотаріуса саме ОСОБА_4 , сама по собі жодним чином не свідчить, що ОСОБА_4 чинила тиск чи вводила в оману заповідача заради того, щоб остання склала заповіт на її користь.

При цьому, суд зазначає, що свобода заповіту, як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, визначає також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний заповіт за формою, порядком його посвідчення, а також, за відображенням дійсного волевиявлення заповідачки відповідає вимогам закону, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

За таких обставин, суд дійшов переконання, що позовні вимоги представника позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а тому у задоволенні його позовних вимог слід повністю відмовити.

5. Розподіл судових витрат.

З огляду на те, що у задоволені позову повністю відмовлено, то у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, всі судові витрати, пов`язані з подачею та розглядом вказаного позову у суді, слід покласти лише на позивачку ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог представника позивача ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Криворізького районного нотаріальнго округу Русак Ліна Анатоліївна, про визнання заповіту недійсним,- відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце перебування: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 ;

Третя особа: приватний нотаріус Криворізького районного нотаріальнго округу Русак Ліна Анатоліївна, РНОКПП: НОМЕР_3 , місцезнаходження: вул. Соборності, буд. 53, прим. 43, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, 50065.

Повний текст рішення суду складено 04.08.2025.

Суддя О. В. Томинець