532/2303/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2025 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Макарчука С.М., з участю секретаря судового засідання Демидюк О.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності сторін заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,

В С Т А Н О В И В:

27.06.2025 до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла заява ОСОБА_1 , подана і підписана адвокатом Сідько С.І., про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі № 532/2303/24.

Заява обґрунтована тим, що заочним рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23.06.2025 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування рішення про державну реєстрацію права власності - задоволено, однак при винесенні рішення не вирішено питання щодо стягнення судових витрат по справі.

У зв`язку із зазначеним прохає ухвалити додаткове рішення, яким стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Ухвалою від 30.06.2025 заяву призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07.07.2025.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду заяви.

Представником позивача 07.07.2025 подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, підтримання заяви.

Представником відповідача 07.07.2025 подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача та заперечення проти заяви ОСОБА_1 .

У поданих запереченнях представник відповідача посилається на те, що із матеріалів справи є незрозумілим надана позивачу правова допомога була безоплатною для нього чи платною. Так, в позовній заяві вказано, що підставою для її подачі до суду зокрема є доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги. Таким чином, якщо правова допомога надавалася безоплатно, то підстав отримувати від позивача гонорар у адвоката не було. По друге, якщо підставою для надання позивачу правової допомоги і отримання від нього коштів був договір, то такий договір у справі відсутній. Таким чином, якщо договір відсутній, то і розмір витрат на правничу допомогу визначити неможливо. По третє, стороною позивача порушено процедуру подання доказів про витрати на правову допомогу. Заява сторони позивача про поважність причин неподання доказів про витрати на правничу допомогу до ухвалення рішення по суті справи та про подання таких доказів після винесення рішення по суті справи у матеріалах справи відсутня. Таким чином, докази про витрати позивача на правничу допомогу, що додані до заяви від 27 червня 2025 року про ухвалення додаткового рішення є такими, що подані з порушенням закону, а тому судом не повинні братися до уваги.

Також представник відповідача вказує з приводу загальної суми на правничу допомогу в розмірі 20000грн., що такий розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним ні із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), ні із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); ні із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Так, наприклад, якщо виходити наприклад із Порядку оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. № 465 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 р. № 1048), то за 8год. 30хв. надання вказаної правничої допомоги, які заявлені адвокатом в детальному опису робіт, адвокату з боку держави було б оплачено гонорар в сумі 1286,90грн.

Зазначає, що справа фактично є незначної складності і брати 20000грн. за послуги, за які держава платить в 15 разів менше, є вочевидь неспівмірним. А тому, у зв`язку з вищевикладеним, сторона відповідача, виходячи із обставин, що склалися на даний час просить заяву сторони позивача від 27 червня 2025 року про ухвалення додаткового рішення задовольнити лише частково та присудити до стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 лише 968,96грн. судового збору, а в присудженні стягнення 20000грн. витрат на правничу допомогу або повністю відмовити за безпідставністю, або присудити лише 1286,90грн, а в решті 18713,10грн. відмовити за неспівмірністю.

Суд, перевіривши доводи заяв, долучені до них докази та матеріали справи зазначає таке.

Відповідно до останнього абзацу мотивувальної частини позовної заяви представник позивача вказує, що "підставою подачі заяви адвокатом Сідько С.І., якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, є свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, серії ПТ №1422, видане 21.03.2017 року, на підставі Рішення Ради адвокатів Полтавської області, від 19 серпня 2014 року, №6, доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги". При цьому хоча в позовній заяві не зазначено про намір стягнення судових витрат (хоча це не є обов`язком сторони позивача, суд звертає на вказану обставину увагу в контексті заперечень відповідача), однак зазначено "Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, яку позивач поніс і яку очікує понести у зв`язку із розглядом справи: сплата судового збору, та витрати на професійну правничу допомогу за попереднім орієнтовним підрахунком, у розмірі 20000,00 грн".(справ № 532/2303/24, провадження №2/532/123/2025: а.с. 5).

До позовної заяви долучено:

- платіжне доручення про сплату судового збору в розмірі 968,96 грн (справ № 532/2303/24, провадження №2/532/123/2025: а.с. 6);

- копію угоди про надання правничої допомоги від 29.02.2024, яка укладена між адвокатом Сідько Світланою Іванівною та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не є стороною справи (справ № 532/2303/24, провадження №2/532/123/2025: а.с. 21). Зазначена угода не містить відомостей про її укладення з метою чи можливістю надання на її підставі послуг третім особам, у тому числі Стрюку М.В.

- копію ордера серії ВІ № 1249064 від 07.10.2024 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 , який виданий адвокатом Сідько Світланою Іванівною на підставі договору про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги № б/н від 29.02.2024 (справ № 532/2303/24, провадження №2/532/123/2025: а.с. 23). Із зазначеного ордера неможливо зробити однозначний висновок, який із докумунтів - "договір про надання правничої допомоги" чи "доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги" має реквізити № б/н від 29.02.2024.

- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат від 07.10.2024, відповідно до якого витрати на професійну правничу допомогу в розрахунку 2000,00 грн за годину роботи адвоката: усні юридичні консультації щодо характеру спірних правовідносин, роз`яснення норм чинного законодавства (орієнтовно 1 год. - 2000,00 грн); аналіз судової практики, підготовка позовної заяви (орієнтовно 6 год. - 12000,00 грн); представництво інтересів позивача в судових інстанціях (орієнтовно 3 години робочого часу - 6000,00 грн); остаточний розрахунок буде проведено після повного виконання адвокатом умов Угоди про надання правничої допомоги на підставі акту прийому-здачі наданих юридичних послуг (справ № 532/2303/24, провадження №2/532/123/2025: а.с. 24)

До заяви про ухвалення додаткового рішення долучено:

- копію детального опису робіт (наданих послуг) адвокато з розгляду справи № 532/2303/24 від 27.06.2025, відповідно до якого вартість робіть 20000,00 грн, фактично сплачено "-" (справа № 532/2303/24, провадження № 2-др/532/16/25: а.с. 4);

- копію акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правничої допомоги від 29.02.2024, укладеного між адвокатом Сідько С.І. та ОСОБА_1 , від 27.06.2025 (справа № 532/2303/24, провадження № 2-др/532/16/25: а.с. 5);

- копію довідки за підписом адвоката Сідько С.І. від 27.06.2025, виданої ОСОБА_1 на підтвердження того, що ним сплачено адвокату Сідько С.І. за надання правничих послуг гонорар в сумі 20000,00 грн за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (справа № 532/2303/24, провадження № 2-др/532/16/25: а.с. 6).

Даючи оцінку зазначеному суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 2 - 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи зазначене вище, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 31.07.2024 у справі № 916/2929/22, відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат. Вказане узгоджується з позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №910/3055/20, від 14.12.2021 у справі №922/676/21, від 18.01.2022 у справі №910/2679/21, від 21.06.2022 у справі №908/574/20, від 13.06.2023 у справі №923/515/21, від 08.02.2024 у справі №295/3068/20.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про безоплатну правничу допомогу" безоплатна вторинна правнича допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.

Безоплатна вторинна правнича допомога включає такі види правничих послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

За вимогами ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Втім, у цьому випадку позивачем не наданий договір про надання правничої допомоги, укладений між адвокатом Сідько С.І. та позивачем ОСОБА_4 , на підставі якого видавався ордер на представлення його інтересів, а з ордера не можливо однозначно визначити підставу його видачі. Натомість у позовній заяві міститься твердження про представництво адвокатом Сідько С.І. у цій справі на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Зазначене позбавляє суд можливості вважати доведеною наявність підстав для сплати позивачем гонорару адвокату та доведеність розміру витрат на правничу допомогу адвоката з огляду на приписи п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України та положень Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

Враховуючи вказане, вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не підтверджена належними і допустимим доказами, які б свідчили про її здійснення не на безоплатній основі та які б підтверджували необхідність понесення таких витрат позивачем і їх розмір, і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133-141, 270, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Ухвалити у справі № 532/2303/24 додаткове рішення.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

У стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок - відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справі, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя