Справа №303/1394/25
2/303/412/25

09 липня 2025 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.
з участю секретаря судових засідань Славич М.В.
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Позов мотивований тим, що будинок АДРЕСА_1 належав матері позивача ОСОБА_4 . Батьки позивача перебували у зареєстрованому шлюбі. Зазначений будинок був придбаний під час шлюбу. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина. Старша сестра позивачів на момент смерті батька була одружена і проживала за іншою адресою. Прийнята позивачами спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, тобто частина належного батькові майна розподіляється між трьома дітьми та дружиною, кожному з них по 1/6 частині.
Незважаючи на зазначені вище факти, 10.12.2012 року право власності на спірний будинок зареєстровано на ОСОБА_4 одноособово, а не на ОСОБА_4 , як зазначено в правовстановлюючих документах.
10.04.2013 року був укладений між матір`ю та ОСОБА_3 договір (змішаного цивільно-правового договору з елементами договору купівлі-продажу житлового будинку з елементами договору про встановлення сервітуту). Згідно цього договору, відповідач ОСОБА_3 став одноосібним власником будинку АДРЕСА_1 .
Таким чином, позивачі просять суд витребувати від ОСОБА_3 наленжне їм по 1/6 частці вищезазначеного житлового будинку.
02.04.2025 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закапатської області було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі і надано можливість відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Однак, відповідач своїм правом не скористався і не подав до суду відзив на позовну заяву.
Представник позивачів ОСОБА_6 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив.
Вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами доказами, суд приходить до наступного висновку.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що згідно Свідоцтв про народження серій НОМЕР_1 від 04.04.1962 року та НОМЕР_2 від 04.04.1962 року, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (а.с. 10, 11).
Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 26.08.2011 року ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12, 13).
Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 05.06.2020 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14).
Із Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 03.11.1990 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 був зареєстрований 03.11.1990 року, після чого остання змінила прізвище на ОСОБА_11 (а.с. 15).
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 23.02.2022 року було встановлено, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по 1/6 частці спірного будинку (а.с. 19-22).
Згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2249618 від 10.04.2013 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (а.с. 24).
Із Висновку про вартість домоволодіння слідує, що варітсть домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 25.03.2025року становить 1 761 710 гривень (а.с. 33).
Дані правовідносини регулюються нормами ЦК України.
Відповідно до положень статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.
У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Тобто, інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного рішення Конституційного Суду України.
Згідно із ч.1 та ч.5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ч.1 і ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно приписів ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу, майно не може бути витребуване у нього.
Як передбачено вимогами ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тобто даною статтею закріплено загальне правило, що власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої ст.388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він його передав, не з їхньої волі іншим шляхом.
За змістом ст.388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.
Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.
Отже, вирішуючи справу про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою ст.388 ЦК України, зокрема, чи з його волі вибуло це майно з їх володіння.
Оскільки добросовісне набуття у розумінні ст.388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.
Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України №6-1203цс15 від 16 вересня 2015 року, та постанові КЦС ВС від 17.04.2019 року у справі № 307/464/15-ц, які суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.
У відповідності до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, зокрема із постанови Закарпатського апеляційного суду від 23.02.2022 року, що після смерті ОСОБА_8 спадщину прийняли ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частки, а також їх мати у розмірі 4/6 частки. У свою чергу, судом встановлено, що позивачі не відмовлялися від отримання їм належної частки спадщини та не надавали своєї згоди на відчуження їх частки відповідачеві ОСОБА_3 , що свідчить про те, що спірне майно вибуло з володіння власників, тобто позивачів поза їх волею.
Таким чином, аналізуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим, а тому підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 60, 63 СК України, ст.ст. 2, 19, 76-81, 89, 229, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити повністю.
Витребувати від ОСОБА_3 1/6 частку житлового будинку АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 .
Витребувати від ОСОБА_3 1/6 частку житлового будинку АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 .
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2 936 (дві тисячі дев`ятсот тридцять шість) гривень 20 копійок.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 2 936 (дві тисячі дев`ятсот тридцять шість) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його підписання.
Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 09.07.2025 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір