КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 373/1140/24 Головуючий у суді першої інстанції - Хасанова В.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5073/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2024 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У травні 2024 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що між сторонами було укладено договір№ б/н від 15.09.2011. На підставі підписаної відповідачем анкети-заяви останньому 04.07.2013 було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку з строком дії до 04/17, початковий ліміт на якій в подальшому збільшився до 80 000 грн.

Після отримання картки відповідач здійснив дії щодо її активації та отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Після спливу строку дії картки відповідачем додатково отримано картки: кредитна картка Універсальна GOLD з строком дії - 02/21; кредитна картка Універсальна GOLD з строком дії - 04/25, згідно з підписаною заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг № б/н від 08.06.2021.

В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 40,8 % та 42,0 % річних.

Також, 31.12.2022 відповідачем в системі самообслуговування Приват24 підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку Універсальна з строком дії 11/26. На момент підписання заяви заборгованість відповідача становила 46 543,17 грн.

Крім того, позивач зазначив, що в процесі перевірки інформації за зверненням відповідача щодо «спірних операцій», які були проведені по його картці 31.12.2022, банком встановлено, що відповідне звернення ОСОБА_1 з даного питання було направлено на розгляд Служби безпеки банку. В ході перевірки встановлено, що з 30.12.2022 по 01.01.2023 зафіксовано входи в систему дистанційного обслуговування клієнтів Приват24 клієнта ОСОБА_1 з авторизацією його фінансовим номером телефону та введенням пароля входу в Приват24 з нетипового для клієнта пристрою PIXEL 6 PRO|GOOGLE.

З урахуванням наведеного банк виснував, що невстановлені особи мали конфіденційну інформацію про логін та пароль від електронного кабінету Приват24 у зв`язку з розголошенням такої ОСОБА_1 .

Крім того, 31.12.2022 зафіксовано операції, які не підтверджував клієнт: -43254,87 грн - переказ на свою карту; -5175,88 грн - переказ на свою карту; НОМЕР_1 - інше, покупка; -17510,00 грн - переказ на карту ОСОБА_2 ; -11495,83 грн - переказ на карту ОСОБА_3 .

Зазначені дані свідчать про те, що первинний вхід третіми особами в акаунт Приват24 клієнта ОСОБА_1 став можливим через компроментацію ним конфіденційних даних, що дало можливість третім особам отримати доступ до даних картки та скористатись коштами на рахунку. Встановлено, що факт шахрайства у відношенні клієнта ОСОБА_1 став можливим через порушення ним Умов та правил надання банківських послуг.

Так, відповідно до п.2.1.4.12.9 Умов та правил клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на картці даних, до моменту звернення клієнта в банк та блокування картки, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в стоп-лист платіжною системою.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань, банк просив стягнути борг за кредитним договором № б/н від 15.09.2011 (станом на 18.03.2024) у розмірі 47 919,31 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 38471,11 грн; заборгованість за простроченими відсотками 9448,20 грн. Також просив стягнути понесені судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вказує, що суд першої інстанції не урахував, що зняття коштів з рахунку ОСОБА_1 відбулось внаслідок розголошення ним персональних даних третім особам, тому саме відповідач зобов`язаний повернути банку кредитні кошти та нараховані відсотки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Кожуховський О.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 47 919,31 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку, які виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором, банк або інша фінансова установа, зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку без номеру від 15.09.2011.

Як вбачається зі змісту анкети-заяви від 15.09.2011, відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою www.privatbank.ua.

Відповідно до довідки про надання ОСОБА_1 кредитних карток вбачається, що останньому надано кредитну картку № НОМЕР_2 , дата відкриття якої 04.07.2013, термін дії - 04/17; № НОМЕР_3 , дата відкриття якої 06.04.2017, термін дії - 02/21; № НОМЕР_4 , дата відкриття якої 08.06.2021, термін дії - 04/25; № НОМЕР_5 , дата відкриття якої 31.12.2022, термін дії - 11/26.

До кредитного договору банк додав Паспорт споживчого кредиту, підписаний 08.06.2021, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті https://privatbank.ua.

Крім того, до позову додано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписану ОСОБА_1 08.06.2021, яка містить істотні умови договору «Кредитні картки», договору «Оплата частинами та Миттєва розстрочка» та Тарифи. Підписавши зазначену заяву, ОСОБА_1 приєднався до цих Умов та правил.

21.12.2022 відповідач ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, погодившись, що ця заява є Генеральним кредитним договором, визначає істотні умови кредитування «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка» для максимально можливого розміру кредитного ліміту.

Також банком додано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , з якої вбачається, що 04.07.2013 відбувся старт карткового рахунку, 04.07.2013 відповідачу був встановлений кредитний ліміт 15000 грн, який поступово збільшувався, останнього разу 11.11.2021 до 80000 грн, 01.11.2023 був зменшений до 0,00 грн.

Згідно з випискою за договором № б/н станом на 19.03.2024, ОСОБА_1 за період з 04.07.2013 по 19.03.2024 отримував кредитні кошти від позивача, та проводив повернення зазначених коштів.

Станом на 29.12.2022 баланс по картці ОСОБА_1 становив +1 877, 58 грн.

Також, із виписки по рахунку вбачається, що 31.12.2022 відбулися наступні операції: переказ на картку ПриватБанку через додаток Приват24, одержувач: ОСОБА_4 , сума -11161,00 грн; переказ на картку ПриватБанку через додаток Приват24, одержувач: ОСОБА_2 , сума - 17000 грн; покупка, мистецтво, сума - 3600,00 грн; переказ на свою карту НОМЕР_6 через додаток Приват24, сума - 5025,13 грн; переказ на свою карту 41**79 через додаток Приват24, сума - 42050,00 грн.

В подальшому операції щодо використання кредитних коштів ОСОБА_1 не здійснювались.

18.01.2024, 13.02.2023, 21.02.2023 та 14.03.2023 ОСОБА_1 здійснено переказ грошових коштів із своєї картки на кредитну картку на загальну суму 44 197 грн 45 коп.; також 14.09.2023 здійснено поповнення кредитної картки на суму 375 грн.

Згідно з даними по виписці заборгованість ОСОБА_1 станом на 19.03.2024 склала 47 919 грн 31 коп.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 15.09.2011 станом на 18.03.2024 також становить 47919 грн 31 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 38471 грн 11 коп., 9448 грн 20 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Також встановлено, що, відповідно до Вимоги від 01.05.2024,адвокат Кожуховський О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просив АТ КБ «ПриватБанк» повернути безпідставно списані кошти на користь ОСОБА_1 у розмірі 50 586 грн 98 коп. протягом семи календарних днів з моменту отримання Вимоги.

Повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» від 07.05.2024 за № 20.1.0.0.0/7-240501/56653 у наданні запитуваної представником ОСОБА_5 інформації відмовлено.

З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000273 від 31.12.2022 вбачається, що за заявою ОСОБА_1 від 31.12.2022 до ЄРДР внесено відомості за ч.3 ст.190 КК України про те, що невідома особа без відома власника карткових рахунків ОСОБА_1 перерахувала грошові кошти у сумі близько 90000 грн.

З Виписки по окремим витратам по картці/рахунку ОСОБА_1 і додатковим рахункам договору від 29.05.2024 за період з 31.12.2022 по 31.12.2022 вбачається, що о 00:04, 00:09 та о 00:14 здійснено три транзакції з переказу грошових коштів на загальну суму - 50586,98 грн.

Згідно з повідомленням ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області від 23.09.2024 за № 8422 у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 , за № 0000273 від 31.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, проводяться слідчі (розшукові) дії щодо встановлення причетної особи (осіб) до даного кримінального правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції в якості свідка відповідач ОСОБА_1 пояснив, що 31.12.2024 вранці близько 05:30, коли він відкрив телефон, побачив багато смс-повідомлень про зняття коштів. Вночі чув, що приходять смс, але думав, що то були оповістки про повітряну тривогу. Телефон всю ніч лежав на зарядці. В смс були повідомлення про перерахування коштів двом його знайомим, а також невідомій особі. Під час вчинення шахрайських дій з його рахунком, гроші перераховувались з його кредитної картки на зарплатну, а вже з неї - ОСОБА_4 в сумі 11161,00 грн, ОСОБА_2 в сумі 17000 грн, а також на інші невідомі рахунки. Знайомі, отримані від нього суми перерахувань повернули і ці суми він повернув банку. Також він повернув банку суму страхового платежу у розмірі 10 000 грн, який йому було виплачено у зв`язку із несанкціонованим зняттям кредитних коштів. Однак, залишок неповернутих грошових коштів залишався і банк нараховував на цей залишок йому відсотки. Про зняття грошових коштів з йог картки невідомими особами він одразу повідомив банк і поліцію. Як повідомили в поліції, грошові кошти шахраями з кредитної картки були перераховані на його картку для виплат, а в наступному на інші картки. В результаті таких дій було викрадено кошти не тільки з його кредитної картки, але й з картки для виплат, на якій зберігались його особисті кошти. Ним не розголошувалася третім особам інформація про номери карткових рахунків, пін-коди та інша конфіденційна інформація. Картки не губилися, доступу до них треті особи не мали.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно зі ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 12 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги» (надалі - Закон) визначено, що надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Відповідно до пунктів 143, 144, 146, Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 164 надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача.

Надавач платіжних послуг, який обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції з використанням платіжного інструменту в разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів.

Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Емітент зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача щодо використання платіжного інструменту або неналежної платіжної операції, ініційованої з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законодавством України для розгляду звернень (скарг) громадян.

Строки, протягом яких емітент установлює ініціатора та правомірність платіжної операції, та строки повернення на рахунок користувача суми попередньо списаної неналежної платіжної операції визначені статтею 89 Закону України «Про платіжні послуги».

Як неодноразово у своїх постановах зазначав Верховний Суд (від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17) від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61-30583св18)), наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

На підставі наявних у матеріалах справи доказів та з урахуванням показів відповідча, допитаного як свідка, суд першої інстанції установив, що 31.12.2022 по картці, відкритій ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_4 здійснено транзакції з переказу грошових коштів, на які останній свою згоду не надавав.

Про факт несанкціонованого зняття грошових коштів з банківської картки ОСОБА_1 без зволікання повідомив позивача, та так само звернувся з повідомленням про вчинені щодо нього шахрайські дії до правоохоронних органів.

Наведену обставину суд суд першої інстанції обгрунтовано розцінив як відсутність волі ОСОБА_1 на вчинення перерахування грошових коштів з його банківської картки.

Банк не заперечував факт звернення ОСОБА_1 з вимогою про скасування вказаних транзакцій; повідомлення правоохоронних органів про вказану обставину підтверджується Витягом з єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0000273 від 31.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Як зазначено у позові банком, в ході перевірки обставин, зазначених ОСОБА_1 , службою безпеки банку встановлено, що в період з 30.12.2022 по 01.01.2023 зафіксовано входи в систему дистанційного обслуговування клієнтів клієнта ОСОБА_1 . Входи відбувались з нетипового для клієнта пристрою. 30.12.2022 клієнтом підтверджено авторизацію в додаток Приват 24; 31.12.2022 проведені операції з переказу грошових коштів з банківської картки. Оскільки без передачі персональних даних таких як логін і пароль від Приват 24, строк дії картки, номер картки, CVV-код ніхто, окрім власника картки не зможе скористатись грошима, які знаходяться на картці, відповідно первинний вхід третіми особами в акаунт Приват24 клієнта ОСОБА_1 став можливим через компрометацію клієнтом конфіденційних даних, що дало можливість третім особам отримати доступ до картки та скористатись коштами на рахунку клієнта.

Разом з тим, фактичні обставини справи та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 31 грудня 2022 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів.

Посилання представника позивача на ту обставину, що факт шахрайства щодо клієнта ОСОБА_1 став можливим у зв`язку із порушенням ним «Умов і правил надання банківських послуг», а саме, через компрометацію клієнтом конфіденційних даних, що дало можливість третім особам отримати доступ до даних картки та скористатись коштами на рахунку клієнта, є безпідставними, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження.

Позивач не довів того, що ОСОБА_1 втрачав та/або сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» з обґрунтуванням належними доказами висновків службового розслідування у матеріалах справи відсутні та суду не надавались.

Положення статті 3 ЦК України, а також пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчать, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).

З огляду на викладене, враховуючи недоведеність того, що ОСОБА_1 в період спірного списання грошових коштів сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 31 грудня 2022 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів, а всі сумніви і припущення в такому випадку мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у правових відносинах споживача з банком, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді;: Т.О. Невідома

В.В. Соколова