Справа № 569/5688/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді Панас О.В.

при секретарі судового засідання Алексейчук Ю.М.

з участю :

позивачки: ОСОБА_1 представника позивача адвоката Білько І.П. відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Храбрової А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Рівному у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Просила визнати незаконним Наказ ФОП ОСОБА_2 від 10.01.2024 № 18-к про припинення трудового договору з ОСОБА_1 ОСОБА_3 за угодою сторін. Поновити ОСОБА_1 на посаді баристи ФОП ОСОБА_2 . Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.01.2024 по 11.01.2025 в розмірі 98 810,68 грн. з обов' язковим відрахуванням обов' язкових податків, зборів та платежів та з урахуванням виплачених коштів при звільненні. Рішення суду в частині поновлення на роботі та посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання. Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Свої вимоги обґрунтувала наступними доводами.

ОСОБА_1 з 08.12.2023 перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , а саме: працювала на посаді бариста згідно наказу ФОП ОСОБА_2 від 07.12.2023 року №12-к .

На початку січня 2024 року при виході на роботу у кав`ярню ОСОБА_1 було повідомлено, що ФОП ОСОБА_2 більше не здійснює діяльність. ОСОБА_1 намагалась зв`язатись з ФОП ОСОБА_2 з метою врегулювання питання роботи, проте це було безрезультатно. При цьому, наказ про звільнення ОСОБА_1 не було надано.

10.12.2024 ОСОБА_1 направила на адресу ФОП ОСОБА_2 лист з проханням надати інформацію про підстави звільнення, копію наказу про звільнення та письмового повідомлення про нараховані та виплачені їй суми при звільненні . Як вбачається з витягу з сайту «Укрпошта» ФОП ОСОБА_2 відмовилася від отримання листа . Таким чином, Відповідачка жодним чином не зреагувала на лист та не надала відповідь.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 мала бажання захистити свої порушені права та з`ясувати на якій підставі вона була звільнена з роботи у ФОП ОСОБА_2 , представником Позивача було подано відповідний адвокатський запит до Пенсійного фонду України.

Так, відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду у місті Києві № 2600-0604-8/14570 від 27.01.2025 , ОСОБА_1 було звільнено ФОП ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) згідно з Наказом ФОП ОСОБА_2 № 18-к від 10.01.2024. Датою звільнення є 10.01.2024. Проте, ні в усній, ні в письмовій формі ОСОБА_1 не заявляла ФОП ОСОБА_2 про бажання припинити трудові відносини за угодою сторін.

Отже, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не домовлялась з ФОП ОСОБА_2 про звільнення за угодою сторін і жодні документи про звільнення не були надані Позивачу від ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вважає її звільнення незаконним і вимушена звернутись до суду для захисту своїх трудових прав.

Разом з тим, між Позивачем і Відповідачем не існувало домовленості про припинення трудового договору за взаємною згодою. Крім того, жодної із наведених у статі 36 КЗпП України підстав для розірвання трудового договору з Позивачем у Відповідача не існувало.

Добровільне волевиявлення працівника с безумовною підставою для звільнення такого працівника за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП, проте Позивач не подавала заяву про її звільнення за згодою сторін, отже Відповідач у своєму Наказі № 15-к від 10.01.2024 безпідставно вказав на таку підставу для її звільнення з роботи.

Таким чином, звільнення ОСОБА_1 із займаної посади баристи з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність Наказу ФОП ОСОБА_2 від 10.01.2024 №18-k про припинення трудового договору з ОСОБА_1 за угодою сторін та тягне за собою поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Позивач працювала у грудні 2023 року 14 робочих днів.

Середньоденна заробітна плата складає із розрахунку ( 5 280 грн.) : (14 робочі дні) = 377,14 грн.

Станом на 11.01.2025 , час затримки виплати заробітної плати становить 262 робочих дня згідно графіку роботи.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.01.2024 по 11.01.2025 становить 98 810,68 грн.( 377,14 х 262).

Таким чином на користь Позивача з Відповідача підлягає стягненню у якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.01.2024 по 11.01.2025, саме сума у розмірі виплат розрахованих відповідно до положення постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідачем було проігноровано прохання ОСОБА_1 та не було належним чином ознайомлено з наказом про звільнення і роботодавець не вживав заходів для виконання свого обов`язку, передбаченого статтею 47 КЗпП України. Отже, строк для звернення до суду за захистом своїх нрав Позивачем не пропущено.

У судовому засіданні 27.05.2025 позивачка підтримала позовні вимоги повністю у межах доводів позовної заяви, просила позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Білько І.П. , який діє згідно ордеру серія АІ № 1852226 від 20.03.2025 підтримав позов у межах його доводів та просив задовольнити повністю . Підтримав подані заперечення на заяву про застосування строку позовної заяви, вважає,що позивачкою строк звернення до суду за захистом свої прав не пропущено.

Відповідачка ОСОБА_2 , представник відповідача адвокат Храброва А.М., яка діє згідно ордеру серія ВВ № 1047197 від 25.03.2025 позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 у своїх поясненнях настоювала на тому, що за згодою з ОСОБА_1 звільнила її за ч1 ст.36 КЗпП України, та заперечила що мало місце порушення трудових прав позивачки при звільненні. Підтримали правову позицію викладену у поданому до суду відзиві, обґрунтовуючи їх долученими письмовими доказами. Підтримали заяву про застосування стоку позовної давності, та додаткові письмові пояснення на заяву.

Відзив обґрунтували тим, що позовна заява подана після спливу встановленої позовної давності для спорів пов`язаних з поновленням на роботі працівника. Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). 10.01.2024 року ОСОБА_1 склала заяву про звільнення за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні було отримано заяву від працівника, складено наказ, видано працівнику примірник наказу, повідомлення про нараховані суми, належні працівникові при звільненні та трудову книжку. Також працівнику була передана медична книжка. Своєчасно було проведено розрахунок з працівником, сплачено податки та подана звітність (відомості про трудові відносини додаток 5 звітності форма F0510509 , Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору додаток 4 звітності форма F0510509 . Будь-якого спору, щодо трудових відносин на час звільнення не існувало та протягом року з боку працівника не висувалось.

Діяльність кав`ярні Pelikan Rouge ФОП ОСОБА_2 здійснювалась в приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , част. н.п. з Ns 1 по № 10 (групи прим.№8) м. Київ отриманому в суборенду від ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» за договором суборенди №21/10/22-СБ від 21.10.2022р. ОСОБА_1 працювала на посаді бариста з 08.12.2023 року. 10.01.2024 року наймані працівники (6 осіб) ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 подали заяви про звільнення за угодою сторін п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України та були звільнені відповідно до наданих заяв.

Звільнені працівники не висували зауважень щодо повноти та своєчасності проведеного розрахунку. 11.01.2024 року ФОП ОСОБА_2 не була допущена в приміщенні кав`ярні Pelikan Rouge отриманому в суборенду від ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» де здійснювала підприємницьку діяльність. Повідомлень про дострокове припинення договору суборенди №21/10/22-СБ від 21.10.2022р від ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» не отримувала.

В приміщенні залишились документи з кадрового обліку та первинні документи господарчої діяльності в тому числі особові справи працівників, оригінали наказів, копії документів працівників, оригінали договорів та первинної документації до них, книга обліку трудових книжок. За даним фактом відповідачем було складено АКТ № 1 від 11.01.2024 року про нестачу документів з кадрового обліку та первинних документів господарчої діяльності в присутності двох осіб ОСОБА_9 РОНКІІП НОМЕР_1 та ОСОБА_10 РОНКІІП НОМЕР_2 ). Відповідач зверталась до керівника ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» ЄДРІІОУ 35791225 ОСОБА_11 про повернення документів 29.01.2024 року , але документи не були повернені відповідачу. Відповідач повторно зверталась до бухгалтера ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» Слоневської Ірини Петрівни про повернення документів як своїх так і документів належних ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_12 , оскільки за співпрацею з ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» склалася аналогічна ситуація. В переписці з ОСОБА_13 відповідач отримала відповідь про не повернення документів, оскільки документи у керівника ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» ОСОБА_11 .

Станом на січень 2024 року відповідач працювала в ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» на посаді директор фінансовий та входила до складу власників ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» . 15.03.2024 року відповідача було звільнено з посади директор фінансовий за скороченням штатного розпису п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. 26 липня 2024 року відповідач вийшла зі складу учасників ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» . 19.08.2024 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці було встановлено факт порушень при звільненні відповідача та не повну сплату сум належних працівнику. Станом на дату подачі відзиву Солом`янським районним судом міста Києва розглядається справа № 760/25135/24 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» про поновлення на роботі. За час трудових відносин позивача з відповідачем та під час припинення трудових відносин права позивача не були порушені. Заява позивача на звільнення була задоволена відповідачем. Повний розрахунок був проведений своєчасно. Позивачем не заявлено вимоги про неповний чи несвоєчасний розрахунок при звільненні. Сторони досягли згоди щодо строку звільнення та здійснили усі дії спрямовані на виконання досягнутих домовленостей. Позивач визначив 14 робочих днів у грудні 2023 року для розрахунку для визначення середньоденного заробітку без жодного обґрунтування такої кількості робочих днів. З урахуванням того, що працівник перебував в трудових відносинах менше двох місяців розрахунок повинен базуватись на оплаті праці за фактично відпрацьований час. Окрім цього в розрахунку наведено час затримки виплати заробітної плати, але відповідачем проведено своєчасний розрахунок з позивачем, та всіма працівниками звільненими 10.01.2024 року.

Представником відповідача до відзиву також долучено копії письмових документів, на які відповідач посилається як на докази та які були досліджені судом.

З оглянутої відповіді на відзив, вбачається, що позивач не погоджується з доводами відповідача та просить задовольнити її позов.

Заяву про застосування строку позовної давності обґрунтували тим, що з моменту звільнення позивачки з 10.01.2024року до дати подачі позовної заяви 20.02.2025 року минуло більше року та строк на звернення до суду сплив 11.01.2025 року. Таким чином, строк позовної давності сплинув «11» січня 2025 року, проте позивач звернувся до суду «21» березня 2025 року. Просили застосувати позовну давність, яка в підставою для відмови у позові.

Ухвалою суду від 28.03.2025 р. прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, у справі відкрите спрощене позовне провадження, призначений судовий розгляд з викликом сторін. Ухвалою суду від 27.05.2025 р. за клопотанням представника відповідача постановлено витребувати від у ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ», наступні документи що належать відповідачу:1. Накази про прийом та звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи. 2. Табелі обліку робочого часу. 3. Повідомлення про нараховані суми, належні працівникові при звільнені. 4. Журнал обліку трудових книжок.

На виконання ухвали суду , 18.06.2025 р. вх..№36789/25-вх. р. з ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» до суду надійшов лист, з якого вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальність «Перша чарівна скриня» не може виконати вимоги ухвали суду від 27.05.2025, постановлену у справі №569/5688/25, оскільки не має у своєму розпорядженні цих документів та не має до них жодного відношення.

Ухвалою суду від 19.06.2025 за клопотанням представника відповідача постановлено витребувати з Державної податкової служби України , Пенсійного фонду наступні документи:

1. Інформацію щодо заповнення графи 21 звітності Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску додаток 1 поданими фізичними особами підприємцями відносно працівника ОСОБА_14 (РНОКПП НОМЕР_3 ) ОСОБА_15 (РНОКПП НОМЕР_4 ) період січень травень 2024 року, ОСОБА_16 (РНОКПП НОМЕР_5 ) період травень-листопад 2024 року, ОСОБА_17 (РНОКПП НОМЕР_6 ) період листопад 2024 січень 2025 року, ОСОБА_15 (РНОКПП НОМЕР_4 ) період січень 2025 року, ОСОБА_18 (РНОКПП НОМЕР_7 ) період лютий 2025 року. 2. Копії звітності Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску додаток 1 поданою ФОП ОСОБА_15 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за період січень травень 2024 року та за період січень 2025 року. 3. Копії звітності Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску додаток 1 поданою ФОП ОСОБА_16 (РНОКПП НОМЕР_5 ) за період травень-листопад 2024 року. 4. Копії звітності Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску додаток 1 поданою ФОП ОСОБА_17 (РНОКПП НОМЕР_6 ) за період листопад 2024 -січень 2025 року. 5. Копії звітності Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску додаток 1 поданою ФОП ОСОБА_18 (РНОКПП НОМЕР_7 ) за період лютий 2025 року.

На виконання ухвали суду від 19.06.2025 вх. , 11.07.25 № 41668/25-вх., та 15.07.2025 р. вх..№42428/25-вх. з Пенсійного фонду України до суду надійшла витребувана інформація.

На виконання ухвали судувід 19.06.2025 р. , 16.07.25 вх..№42616/25-вх. з Державної податкової служби України до суду надійшов лист , з якого вбачається, що згідно із Законом № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» податкові органи не формують та не ведуть реєстр застрахованих осіб Державного реєстру.

Ухвалою суду на місці задоволено клопотання представника відповідача про долучення письмових доказів.

Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідачки, представника відповідачки, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 08.12.2023 перебувала у трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , а саме: працювала на посаді бариста згідно наказу ФОП ОСОБА_2 від 07.12.2023 року №12-к .

Наказом про прийом ОСОБА_1 на роботу передбачено наступні умови праці: тривалість робочого дня (тижня) 40 год 00 хв.; оклад (тарифна ставка) 55 грн.00коп.; надбавка за нічні години 20%; надбавка за вечірні години -20 %.

З оглянутого судом Реєстру застрахованих осіб ДРЗДСС на застраховану особу ОСОБА_1 встановлено, що у грудні 2023 за 24 відпрацьовані робочі дні у страхувальника Код , ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата в сумі 5280,00 грн., та у січні 2024 за 10 робочих дні в сумі - 2205,42 грн. Зазначені кошти офіційно обліковані як такі, що враховуються для пенсії.

Отже, кошти за відпрацьовані дні та розрахункові ОСОБА_1 були нараховані, перераховані. Та як встановлено у судовому засіданні, отримані позивачкою на картку.

10.12.2024 ОСОБА_1 направила на адресу ФОП ОСОБА_2 лист з проханням надати інформацію про підстави звільнення, копію наказу про звільнення та письмового повідомлення про нараховані та виплачені їй суми при звільненні . Як вбачається з витягу з сайту «Укрпошта» кореспонденція повернута за закінченням встановленого терміну зберігання.

З дослідженого у судовому засіданні листа Пенсійного фонду України, надісланого на запит представника позивачки встановлено, що відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду у місті Києві № 2600-0604-8/14570 від 27.01.2025 , ОСОБА_1 було звільнено ФОП ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) згідно з Наказом ФОП ОСОБА_2 № 18-к від 10.01.2024. Датою звільнення є 10.01.2024.

З наданих відповідачкою письмових доказів долучених до відзиву та досліджених у судовому засіданні встановлено наступне:

ОСОБА_2 здійснювала діяльність кав`ярні Pelikan Rouge ФОП ОСОБА_2 в приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , част. н.п. з Ns 1 по № НОМЕР_8 (групи прим.№8) м. Київ отриманому в суборенду від ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» за договором суборенди №21/10/22-СБ від 21.10.2022р. (п.1.1. Договору), що підтверджується оглянутими копіями договору суборенди з додатками.

Відповідно до п.2.1. Приміщення, що є Об`єктом суборенди за цим Договором, надаються Суборендарю з метою здійснення господарської діяльності (а саме розміщення кав`ярні).

П.3.1. Договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31.10.2023, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами взятих на себе повноважень.

ОСОБА_2 передане приміщення згідно Акту прийому-передачі об`єкта суборенди від 21.10.2022 року(Додаток №1 до Договору).

Додатковою угодою № 1 від 01.05.2023 сторони узгодили щомісячну орендну плату.

20.04.2024 ФОП ОСОБА_2 (податковий номер платника єдиного внеску ), подала до звіт за 1 квартал 2024 року щодо шести найманих працівників, у тому числі ОСОБА_1 , з якого вбачається з Р. 01 «Відомості про трудові відносини», що датою закінчення трудових відносин з- позивачкою є 10.01.2024, вона обіймала посаду баристи (Код класифікації 5123), звільнена на підставі наказу № 18-к від 10.01.2024 п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Як вбачається зі звіту, інші 5 працівників були звільнені за цією ж підставою.

Отже, у 1кварталі 2024 відповідачка відзвітувалася перед податковою з якого вбачається, що трудові відносини з позивачкою припинені за п.1ч.1ст.36 КЗпП України за угодою сторін, що підтверджує той факт, що у січні 2024 наказ про звільнення був виданий.

З Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору вбачається, що з доходу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проведено нарахування та до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Щодо доводів відповідачки про неможливість надання копії наказу про звільнення та інших документів щодо трудової діяльності позивачки, судом встановлені наступні факти.

З оглянутого судом АКТу № 1 від 11.01.2024 року про нестачу документів з кадрового обліку та первинних документів господарчої діяльності, складеного в присутності двох осіб ОСОБА_9 РОНКІІП НОМЕР_1 та ОСОБА_10 РОНКІІП НОМЕР_2 ) бачається, що даний Акт було складено з тієї причини, що 11.01.2024 року ФОП ОСОБА_2 не була допущена в приміщення кав`ярні Pelikan Rouge отриманому в суборенду від ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» де здійснювала підприємницьку діяльність. Повідомлень про дострокове припинення договору суборенди №21/10/22-СБ від 21.10.2022р від ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» не отримувала.

Встановлено, що ОСОБА_2 зверталась до керівника ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» Лева Олексія Яковича про повернення документів 29.01.2024 року , що вбачається із копій скриншотів переписки щодо повернення документів.

Також встановлено, що ОСОБА_2 повторно зверталась до бухгалтера ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» ОСОБА_13 ) про повернення документів як своїх так і документів належних ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_12 . В переписці з ОСОБА_13 відповідач отримала відповідь про не повернення документів, оскільки документи у керівника ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» ОСОБА_11 ., що вбачається із копій скриншотів переписки щодо повернення документів. З нотаріально посвідченої заяви , зареєстрованої у реєстрі за № 1807, вбачається, що 26 липня 2024 року ОСОБА_2 повідомила Державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про вихід зі складу учасників ТОВ «ПЕРША ЧАРІВНА СКРИНЯ» .

З листа Печерського управління поліції ГУНП у м.Києві вих..№ від 15.07.2025 вбачається, що на виконання ухвали Печерського районного суду є Києва у справі № 757/22072/25-к від 03.06.2025 внесено відомості до ЄРДР №0000410 від 15.07.2025 , за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України.

Відповідно до договору суборенди, частина приміщення за адресою АДРЕСА_1 перебувала в користуванні іншого суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_19 . Позивачка ОСОБА_1 була офіційно працевлаштована до обох ФОП ОСОБА_2 (за основним місцем) і ОСОБА_19 (за сумісництвом), що підтверджується формою ОК-5. У грудні 2023 року та січні 2024 року позивачка відпрацювала однакову кількість днів у кожного з роботодавців. Звільнення відбулося одночасно з обох місць 10.01.2024 року.

Так, з дослідженого у судовому засіданні Реєстру №2 від 10.01.2024 про перерахування на рахунки отримувачів заробітної плати за 1 пол.січня 2024р., комп. відпустки, підтверджується, що 10.01.2024 ОСОБА_1 у тому числі, було перераховано 1775,36 грн.. Фінансова операція проведена банком 10.01.2024 р. 10:45:13, про що є відмітка банку. Та як встановлено судом, ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердила, що отримала зазначені кошти.

Відповідач стверджує,що позивачка ОСОБА_1 10.01.2024 року склала заяву про звільнення за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні було отримано заяву від працівника, складено наказ, видано працівнику примірник наказу, повідомлення про нараховані суми, належні працівникові при звільненні та трудову книгу. Також працівнику була передана медична книжка.

Разом з тим, судом встановлено, що 10.01.2024 року, було проведено розрахунок з працівником , сплачено податки та подана звітність., що підтверджується реєстром № 2 від 10.01.2024 перерахування коштів на рахунки отримувачів. В ході судового розгляду позивач повідомила, що 12.01.2025 року стала до роботи у роботодавця ОСОБА_15 (РНОКПП НОМЕР_4 ) період січень - травень 2024 року. За період з січня 2024 року по час подання позову позивач знаходилась в трудових відносинах з низкою роботодавців, а саме: ОСОБА_15 (РНОКПП НОМЕР_4 ) період січень - травень 2024 року, РАДА ОЛЕКСАНДР ВОЛОДИМИРОВИЧ (РНОКПП НОМЕР_5 ) період травень-листопад 2024 року, ОСОБА_17 (РНОКПП НОМЕР_6 ) період листопад 2024- січень 2025 року, ОСОБА_15 (РНОКПП НОМЕР_4 ) період січень 2025 року, ОСОБА_18 (РНОКПП НОМЕР_7 ) період лютий 2025 року.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечила твердження відповідачки, що 10.01.2024 отримала копію наказу про звільнення з угодою сторін та отримання трудової книжки.

З отриманої інформації від ПФУ від 11.07.2025 № 41668/25-Вх., та від 15.07.2025 № 42423/25-Вх , вбачається, що у Витягу з відомостей персоніфікованого обліку за період січень-травень 2024, що надійшов від ФОП ОСОБА_20 , та за період лютий 2025, які надійшли від ФОП ОСОБА_21 у графі «ознака трудова книжка» міститься підтвердження щодо її наявності у ОСОБА_1 .

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували що трудова книжка ОСОБА_1 була оформлена її наступним роботодавцем ФОП ОСОБА_20 , у якої вона приступила до роботи з 12.01.2024 року після звільнення у ФОП ОСОБА_2 , позивачка суду не надала. Відтак, суд вважає, що позивачці у день звільнення було видано трудову книжку, з записом підстав припинення трудового договору.

Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки судом дійсно не встановлено доказів щодо отримання ОСОБА_1 наказу про звільнення під особистий підпис, то суд вважає, що строк звернення з позовом до суду ОСОБА_1 не пропустила. Хоча, за твердженнями відповідачки вона позбавлена можливості надати журнал обліку трудових книжок, наказів по кадровій роботі, та інших документів щодо кадрової роботи, з тих підстав, що власник приміщення, де документи зберігалися перешкоджає їй у доступі до приміщення, а на вимогу суду повідомив, що таких документів у нього немає. Проте, суд не може порушувати принцип доступу до правосуддя та надання позивачці можливості у суді відновити порушення її трудових прав.

Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі положеннями ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання роботи.

Відповідно до статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7-2) з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади»; 8) підстави, передбачені контрактом; 9) підстави, передбачені іншими законами.

У випадках, передбачених пунктами 7 і 7-1 частини першої цієї статті, особа підлягає звільненню з посади у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, а у випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України «Про очищення влади».

Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпПУкраїни застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпПУкраїни не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Також роз`яснено, що пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпПУкраїни можуть бути в письмовій або в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 статті 36 КЗпПУкраїни і раніше домовлена дата звільнення.

Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Так, приписами КЗпП України для власника або уповноваженого ним органу не передбачено обов`язок прийняття відкликання працівником своєї заяви про звільнення у випадку досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін (див. постанови Верховного Суду від 31 серпня 2020 року по справі № 359/5905/18 (провадження № 61-22851св19), від 22 грудня 2020 року у справі № 183/7159/18 (провадження №61-9167св20) та постанову Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16).

Згідно з усталеною судовою практикою при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Про необхідність наявності взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу та працівника щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України також зазначено у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 759/11508/16-ц (провадження № 61-14807св18) та у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 404/6236/19 (провадження № 61-21869св19).

Якщо працівник вважає, що його звільнили незаконно за угодою сторін, він може звернутися до суду з вимогою визнати наказ про звільнення недійсним. Важливо довести відсутність згоди на звільнення або наявність тиску.

Суд враховує судову практику у даній категорії справ. Зокрема, постанову ВС КЦС у справі № 264/2678/17 від 20.06.2019 року, згідно якої касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 26 липня 2017 року залишити без змін.

У даній справі рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 26 липня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що звільнення ОСОБА_1 відбулось відповідно до законодавства, у зв`язку з чим немає підстав для задоволення вимоги про поновлення на роботі та інших похідних від неї вимог. Крім того, оскільки відсутня будь-яка бухгалтерська документація, яка підтверджувала б наявність заборгованості із заробітної плати ОСОБА_1 , то вимоги про стягнення заробітної плати за березень 2017 року в розмірі 20000 грн не підлягають задоволенню. У мотивувальній частині ВС зазначив, що суд установив, що у визначені наказом від 15 березня 2017 року № 2304 строки за юридичною адресою ПрАТ «Краснодонвугілля» позивач не з`явився та жодним іншим чином зацікавленості у продовженні трудових відносин із відповідачем не висловив.

Частиною третьою статті 205 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Так, мовчання (не виявлення позивачем відсутності згоди на припинення трудових відносин) визнається виявом волі укласти/змінити угоду у випадках, передбачених законодавством.

Аналізуючи зазначене та виходячи з того, що законодавство України допускає прийняття підстав для укладення/зміни правовідносин конклюдентних дій та мовчазної згоди, суд дійшов правильного висновку про те, що підприємство отримало з боку позивача мовчазну згоду (конклюдентні дії) на звільнення останнього з займаної посади через відмову у подальшому продовженні трудових відносин, що полягало у нез`явленні за юридичною адресою відповідача та у відмові у написанні заяви щодо переводу до інших структурних підрозділів відповідача, що розміщені на підконтрольній території України.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Суд вважає, що сукупністю достовірно встановлених доказів встановлено, що між ОСОБА_1 та роботодавцем ФОП ОСОБА_2 мала місце угода між сторонами щодо припинення трудових відносин. Волевиявлення ОСОБА_2 щодо анулювання наказу про звільнення немає. Окрім того, судом не встановлено, що ОСОБА_1 у період часу з 11.01.2024 та до 10.12.2024 року вживала будь-які дії щодо продовження трудових відносин з ФОП ОСОБА_2 . Натомість судом встановлено, що з 12.01.2024 року позивачка вже перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_20 , та її робоче місце було у тому ж приміщенні, що і у ФОП ОСОБА_2 АДРЕСА_1 . Навіть, якщо припустити, що позивачка не писала заяву про припинення трудових відносин за угодою сторін, що нею не було доведено у суді, то її дії підтверджують мовчазну згоду на її звільнення з займаної посади за угодою сторін, що полягало у нез`явленні за юридичною адресою відповідача для виконання трудових обов`язків, не звернення до відповідних інстанцій за недопущення до роботи та притягнення винуватців до відповідальності за порушення трудових прав позивачки (ст.41 КЗпП України, звернення до служби з питань праці, інспекції з питань праці, тощо).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Як встановлено судом, 10.01.2024 року ФОП ОСОБА_2 перерахувала ОСОБА_1 заробітну плату за січень 2024 та компенсацію відпустки.

Нарахування компенсації за невикористану відпустку можливе при звільненні, така дія відповідачки підтверджує, що станом на 10.01.2024 мав місце наказ про звільнення за угодою сторін. Наявність боргу з заробітної плати та розрахункових коштів при звільненні не встановлена.

Таким чином, судом встановлено, що звільнення позивача було здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підстав для задоволення вимоги про поновлення на роботі та інших похідних від неї вимог, не вбачається.

За наведених обставин, суд прийшов до висновк, що позовна заява ОСОБА_1 до задовлення не підлягає.

На підставі вищевикладеного , керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову до ФОП ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_9 .

Повний текст рішення виготовлено 28.07.2025.

Суддя О.В.Панас