Справа № 462/2534/25 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/1715/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 06 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

в квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06 травня 2025 року надано сторонам строк для примирення тривалістю шість місяців. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу зупинено до закінчення строку, визначеного для примирення сторін.

Ухвалу суду мотивована тим, що враховуючи тривалість шлюбу, який укладено у 2010 році, наявність трьох неповнолітніх дітей та відсутність заперечень зі сторони позивачки щодо надання строку на примирення, суд дійшов висновку про необхідність надання сторонам строку для примирення, що відповідатиме моральним засадам суспільства та інтересам подружжя, оскільки судом повинні прийматися всі міри для збереження сім`ї.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , подавши в травні 2025 року апеляційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , в якій просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 06 травня 2025 року, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що надаючи строк для примирення згідно поданої відповідачем через місяць про відкриття провадження у справі заяви, суд не заслухував думку позивача з цього питання, яка категорично заперечує проти примирення. Подання відповідачем такої заяви обумовленого його бажанням затягнути процес розірвання шлюбу, адже сторони не намагаються примиритися. Позивачка хотіла ініціювати процес розірвання шлюбу ще при вагітності 3-ою дитиною, але чекала коли їй виповниться один рік, у зв`язку із законодавчими обмеженнями для розірвання шлюбу за таких обставин. Відповідач чинить щодо позивачки психологічне насильство. Остання з цього приводу зверталась в правоохоронні органи. Звертає увагу, що відповідач проходив лікування в наркологічному диспансері від вживання наркотичних засобів та ігроманії. На даний час від лікування відмовився, однак відповідні симптоми залишились. Позивачка хвилюється як за своє життя, так і за життя дітей, адже словесні погрози можуть перейти у дію. За таких обставин, надання строку для примирення суперечить інтересам позивачки та є недоцільним.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

18 липня 2025 року на електронну пошту Львівського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що він не отримав ухвали про відкриття апеляційного провадження, копії апеляційної скарги, оскільки на даний час перебуває в Італії. Просить відкласти розгляд справи, надати можливість ознайомитись з апеляційною скаргою та подати відзив на апеляційну скаргу у порядку, встановленому законом.

У задоволенні клопотання необхідно відмовити, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 361 ЦПК України разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції надсилає копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів учасникам справи, крім випадків, якщо скаргу подано в електронній формі через електронний кабінет.

Частиною п`ятою статті 272 ЦПК України визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 4 частини шостої статті 272 ЦПК України).

Як зазначено в частині першій статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною першою статті 131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

З матеріалів справи убачається, що згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_3 маю таку адресу реєстрації: АДРЕСА_1 , на яку йому і були скеровані копія ухвали про відкриття апеляційного провадження, разом з копією апеляційної скарги з доданими до неї документами, проте такі повернулися на адресу суду апеляційної інстанції з відміткою поштового відділення одержувача «адресат відсутній за вказаною адресою», що вважається належним врученням йому копій згаданих документів.

Всупереч положенням статті 131 ЦПК України ОСОБА_3 не повідомив суд про зміну свого проживання, а в заяві про відкладення розгляду справи зазначив адресу свого місця реєстрації, вказавши лише, що на даний час перебуває в Італії.

З огляду на предмет спору, ухвалу, яка переглядається, з метою дотримання строків розгляду справи судом апеляційної інстанції, а також розгляду справи судом першої інстанції, колегія суддів не убачає підстав для відкладення розгляду справи, а відтак і для задоволення клопотання відповідача. При цьому, колегія суддів враховує, що неподання ним відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду оскарженої ухвали.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Якщо один із подружжя вчинив домашнє насильство, незалежно від стану розгляду порушеного кримінального провадження, цивільної справи або справи про адміністративне правопорушення щодо домашнього насильства, заходи щодо примирення подружжя не вживаються (частина друга статті 111 СК України)

Частиною сьомою статті 240 ЦПК України визначено, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити строк для примирення подружжя, який не може перевищувати шість місяців, крім випадків, передбачених частиною другою статті 111 СК України.

Водночас, у пункті 4 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення подружжя, крім випадків, передбачених частиною другою статті 111 СК України.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, передбачене частиною першою статті 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

Системний аналіз наведених положень матеріального та процесуального права дає підстави для висновку, що заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ.

У постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року в справі №761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що: «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя».

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року в справі № 127/16963/22-ц (провадження № 61-203св23).

У справі, що переглядається, суд першої інстанції, надаючи строк для примирення подружжя та зупиняючи розгляд справи на шість місяців (максимальний термін), виходячи з того, що у подружжя є троє дітей та часу укладення шлюбу (2010 рік), не звернув уваги на те, що закріплена у статті 111 СК України норма права є диспозитивною, а відтак, суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін, що в даній справі не встановлено, адже думка позивачки з приводу клопотання відповідача про надання строку для примирення судом першої інстанції взагалі не з`ясована та не заслухана.

Суд першої інстанції не може формально застосовувати інститут примирення подружжя, а тому повинен був вказати на обставини справи, які свідчать про можливість примирення сторін, однак такі в оскарженій ухвалі відсутні.

Зупиняючи провадження у справі з метою надання строку на примирення, суд першої інстанції не оцінив, наскільки реальною є можливість примирення сторін, при тому, що позивачка не заявляли клопотання про надання терміну на примирення та не висловлювали намір про збереження сім`ї, що підтверджується також змістом поданої нею апеляційної скарги.

Окрім цього, аналіз матеріалів справи свідчить, що клопотання про надання строку для примирення включено до відзиву на позовну заяву, який підписаний представником відповідача 06 травня 2025 року (а. с. 31), проте зареєстрований в суді лише 08 травня 2025 року (а. с. 30), у той час як оскаржена ухвала постановлена 06 травня 2025 року (а. с. 26), в якій зазначено, що 06 травня 2025 року відповідач подав клопотання про надання строку для примирення, проте цього числа відповідачем було подано не це клопотання, а клопотання про залишення позову без розгляду (а. с. 25).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі та надання строку на примирення, а доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду.

Оскільки доводи апеляційної скарги про вчинення відповідачем щодо позивачки домашнього насильства, які у разі їх підтвердження унеможливлювали би застосування інституту примирення подружжя, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів такі відхиляє як безпідставні.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (стаття 379 ЦПК України).

Оскільки під час вирішення питання про зупинення провадження у справі та надання терміну на примирення місцевим судом допущено порушення норм процесуального права, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржену ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, а не судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 379, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 06 травня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич