Справа № 287/528/24
провадження 2/287/193/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської облсті в складі:

головуючої-судді: Русина М.Г.

за участю

секретаря судових засідань: Корнєйчук О.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні в м. Олевську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості у розмірі 11 000 доларів США з ОСОБА_2 за розписками від 09.06.2023 в розмірі 6000 (шість) тисяч доларів США, що у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на 09.06.2023 склало 219411 гривень та за розпискою від 19.06.2023 року у розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, що у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на 19.06.2024 склало 182843 гривень та понесені судові витрати у розмірі 4022,54 грн.

Нездійснення погашення заборгованості за досягнутою письмово домовленістю зумовило звернення позивача до суду з метою вирішення справи в порядку визначеному законом.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями справа передана на розгляд судді Русину М.Г.

Ухвалою суду відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_2 направив відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що не заперечує факт неодноразового отримання від позивача грошових коштів, у тому числі у сумі 6000 (шість тисяч) доларів США та у сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США. Проте, позивачу неодноразово поверталися грошові кошти, що підтверджується копіями відповідних розписок, які мають бути наявні у відповідача, хоча вони не приєднані ним до позову в якості додатків. Указує, що на день звернення з позовом він повністю повернув борг позивачу, у зв`язку з чим відсутній предмет спору. Також указує на те, що із приєднаних до позовної заяви копій розписок неможливо однозначно підтвердити, що саме відповідачем написані відповідні розписки, оскількм пройшов значний проміжок часу. Крім того зазначає, що між ним та позивачем відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України не укладались договори позики у письмовій формі. У зв`язку з цим вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлений позов підтримав та наполягав на його задоволені.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлений про час та дату судового засідання (15.07.2025) належним чином, не з`явився, клопотання про відкладення розгляд усправи до суду не надходили. У судовому засіданні, яке відбулося 08.04.2025 ОСОБА_2 клопотав про відкладення розгляду справи у зв`язку із неявкою позивача, при цьому інших клопотань, у тому числі про долучення/витербування доказів не заявляв.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 09.06.2023 року відповідач ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у борг до 09.09.2023 року 6000 доларів США, що підтверджується розпискою від 09.06.2023 року. У гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на 09.06.2023 сума боргу складає 219411 гривень.

19.06.2023 року відповідач ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у борг до 19.12.2019 року 5000 доларів США, що підтверджується розпискою від 19.06.2023 року. У гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на 19.06.2023 сума боргу складає 182843 гривень.

Однак свої зобов`язання відповідач щодо своєчасного повернення боргу позивачу не виконав до теперішнього часу.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 80, 81 ЦПК України).

За змістом статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, у тому числі, договори та інші правочини.

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у рішенні від 27 квітня 2023 року у справі № 161/11436/21 (провадження № 61-625св22).

Як вбачається з оригіналів розписок наданих суду, ОСОБА_1 умови укладених із ОСОБА_2 договорів позики від 09.06.2023 року та 19.06.2023 року виконав у повному обсязі, а саме 09.06.2023 року надав в борг грошові кошти в сумі 6000 доларів, строком до 09.09.2023 року та 19.06.2023 року 5000 доларів, строком до 19.12.2023 року.

Вказані розписки містять ім`я сторін (прізвища, ініціали), паспортні дані, предмет позики грошові кошти, дату та строк укладення договорів позики. Вищевказані договори позики (розписки) підписані відповідачем, що свідчить про згоду сторін стосовно всіх істотних їх умов та про укладення таких договорів відповідно до вимог статті 1046 ЦК України.

Як слідує зі статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина перша статті 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У судовому засіданні установлено, що в позивача наявні оригінали боргових розписок, наданих відповідачем. Поряд з тим відповідач, визнаючи отримання грошових коштів у борг від позивача та стверджуючи про їх повернення у повному обсязі, жодних доказів про погашенння заборгованості суду не надав.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно зі статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником (відповідачем) не виконано.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 27 червня 2018 року у справі №712/14562/17-ц.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного, суд вважає, що позивачем доведено факт надання грошових коштів в борг, а відповідачем не доведено факту повернення коштів за борговими розписками, що розглядаються судом.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, суд дійшов висновку проте, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4022,54 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 142, 206, 263-265, 280, 281, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу:

- за позикою від 09.06.2023 у розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США, у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на 09.06.2023, що складає 219411,00 гривень;

- за позикою від 19.06.2023 у розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на 19.06.2023, що складає 182843,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 4022 (чотири тисячі двадцять дві) гривні 54 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ID-картка НОМЕР_1 видана 15.07.2020 органом 4635, РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 26.11.2013 року Олевським РС УДМС України в Житомирській області, місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: М. Г. Русин