Номер провадження 2-др/754/79/25
24 липня 2025 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Скрипки О.І.,
при секретарі Моторенко К.О.,
представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_2 - Каращука Юрія Ігоровича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, -
В провадженні Деснянського районного суду м.Києва знаходилась вищевказана цивільна справа.
Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 09.07.2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Представник позивача Каращук Ю.І. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн., оскільки зазначене питання не було вирішено судом при постановленні рішення.

22.07.2025 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_5 на заяву, в якому він заперечує проти вимог, вказуючи на те, що розмір правничої допомоги у сумі 30 000,00 грн. є завищеним та необґрунтованим. Крім того, стороною позивача не надано додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги, не надано доказів проведення збору документів (адвокатські запити) на підтвердження правової позиції, доказів на підтвердження пережитих моральних страждань клієнтки (медичні виписки, рецепти, будь-які медичні документи), а також доказів, які б підтверджували наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача у 2021 році та її результатом - моральною шкодою із захворюванням, яке виникло у 2024 році. Також, не відповідає дійсності послуга із завірення документів, а також адвокатом складено позовну заяву лише на основі рішення КДКА без належного обґрунтування моральної шкоди. Відтак, на думку представника відповідача, акт приймання-передачі наданих послуг № 1 до договору № 63-24 від 10.10.2024 містить перелік наданих послуг, які не відповідають фактично наданим послугам, а сама справа не є складною, в зв`язку із чим витрати на правничу допомогу є завищеними.

Заперечуючи проти заяви, представник відповідача зауважив, що позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково, а саме стягнуто моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., витрати за розгляд звернення до дисциплінарної палати в розмірі 2600,00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 201,87 грн. В задоволенні інших вимог позивача відмовлено, тобто судом фактично відмовлено у стягненні судових витрат на правничу допомогу.

23.07.2024 року до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача Каращука Ю.І. у справі. У даних поясненнях представник позивача зазначає про наявність підстав та достатність доказів для стягнення з відповідача на користь позивач витрат на правничу допомогу у повному обсязі, вказуючи на те, що відповідачем не доведено не співмірності таких витрат, а рішення суду ухвалено по суті спору, при цьому питання про судові витрати не вирішено. Клопотання же про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від відповідача не надходило.

Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просив задовольнити заяву про стягнення судових витрат у повному обсязі.

Представник позивача Каращук Ю.І. в судове засідання не з`явився, надавши клопотання про розгляд заяви у його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. (ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 259 ЦПК України)

Згідно положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається, серед іншого, розподіл судових витрат.

Докази, що підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, суд залишає таку заяву без розгляду (ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, які підтверджують точний розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд, за заявою такої сторони, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Однак, така заява має бути озвучена до закінчення судових дебатів у справі (ч. 1 ст. 246 ЦПК). В такому разі судом призначається ще одне судове засідання, яке має бути проведено не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог, за результатом якого ухвалюється додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 кодексу (ч. 2, 3 ст. 246 ЦПК). Можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті передбачають і ч. 3 ст. 259 ЦПК (порядок ухвалення судових рішень) і п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК (додаткове рішення суду).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, адвокат Каращук Ю.І. представляв інтереси ОСОБА_2 в суді першої інстанції на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1725093 від 14 жовтня 2024 року, виданого на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги № 63-24 від 10 жовтня 2024 року.

Згідно Додатку № 1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 63-24 від 10.10.2024 року та Акту приймання передачі наданих послуг № 1 від 09.07.2025 року, позивачу було надано наступні правові послуги (допомогу) у вигляді захисту, представництва, відстоювання інтересів останньої у справі щодо відшкодування моральної шкоди у суді першої інстанції, а також надано правові послуги (допомогу), визначені пунктом 2 Додатку № 1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 63-24 від 10.10.2024 року, а саме: первинна консультація з правових питань, вивчення документів, матеріалів справи - 1 година; аналіз актуального законодавства, підготовка правової позиції по справі, визначення обсягу необхідних доказів - 1 година; досудова підготовка матеріалів: виготовлення ксерокопій, завірення ксерокопій документів - 1 година; складання та направлення до суду позовної заяви - 3 години; складання заяв по суті справи - 2 години; участь адвоката в судовому засіданні - 5 засідань.

Підписанням акту сторони погодили, що загальна тривалість часу, протягом якого здійснювалась правова допомога клієнту у формі надання послуг становить 10 годин та 5 засідань. Вартість 1 години роботи адвоката та участі адвоката в 1 судовому засіданні становить 2000,00 грн. відповідно до п.2 Додатку № 1.

Розрахунок вартості наданих адвокатом послуг здійснено наступним чином: 10 годин х 2000,00 грн. = 20 000,00 грн.; 5 судових засідань х 2000,00 грн. = 10 000,00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції від 14.10.2024 року, позивачем здійснено перерахування на суму 30 000,00 грн. на офіційний банківський рахунок адвоката коштів за надання правової допомоги з призначенням платежу «Сплата за Адвокатські послуги, супроводження справи щодо відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_2 ».

Вирішуючи дану заяву по суті, суд враховує те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року № 159/5837/19.

При цьому, частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З урахуванням вказаних норм суд зауважує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте, представником відповідача не доведено належним чином неспівмірності понесених позивачем втрат на правову допомогу. Відтак, у суду відсутні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому суд вважає, що заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог, не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару, є співмірною з наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Судом також відхиляються хибні посилання представника відповідача на те, що рішенням суду у справі від 09.07.2025 року позивачу відмовлено у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки це питання при ухваленні рішення судом не вирішувалось. Інші доводи сторони відповідача зводяться фактично до незгоди з підставами часткового задоволення позову та оцінки судом доказів при ухваленні рішення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку згідно статті 141 ЦПК України з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 слід стягнути понесені витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно, сума витрат позивача на правову допомогу має складати 5000,00 грн.

Таким чином, враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, відсутність інших підстав та обставин для зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. При цьому суд вбачає співмірність даного розміру судових витрат на правничу допомогу із складністю справи, виходячи із ціни позову та обставин справи, та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 137, 141, 246, 258, 259, 263-266, 268, 270, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_2 - Каращука Юрія Ігоровича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 754/14567/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 5000,00 грн.

В іншій частині вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено та підписано 25 липня 2025 року.

Суддя: