1Справа № 335/1476/25 4-с/335/25/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі
головуючого - судді Мінаєва М.М.,
при секретарі - Бойкинюк Д.П.,
за участю державного виконавця - Гринь Я.А.,
розглянувши скаргу Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» на дії заступника начальника Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гринь Яни Анатоліївни щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 06.06.2025 у виконавчому провадженні № 78299232 з примусового виконання Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2025 у справі № 335/1476/25 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
16.06.2025 до суду надійшла вказана скарга на дії заступника начальника Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гринь Яни Анатоліївни щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 06.06.2025 у виконавчому провадженні № 78299232 з примусового виконання Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2025 у справі № 335/1476/25 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В обґрунтування своїх вимог скаржник послався на те, що вважає дії заступника начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гринь Яни Анатоліївни, щодо винесення Постанови про арешт коштів боржника від 06.06.2025 року ВП № 78299232 неправомірними, а Постанову про арешт коштів боржника від 06.06.2025 року ВП № 78299232 незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з таких підстав.
Згідно з п. 12 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення єдиного майнового комплексу боржника - державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника - господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.
Згідно з частиною 2 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.
Заступнику начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гринь Я.А. було достовірно відомо про наведені вище обставини щодо включення скаржника до переліку об`єктів малої приватизації, оскільки на виконанні у цьому органі державної виконавчої служби перебуває низка інших виконавчих документів, боржником за якими є скаржник, і раніше вже були прийняті рішення про зупинення виконавчих дій у таких виконавчих провадженнях.
Незважаючи на це, 06.06.2025 заступником начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гринь Яною Анатоліївною при примусовому виконанні виконавчого листа № 335/1476/25 виданого 28.05.2025 Вознесенівським районним судом міста Запоріжжя (ВП № 78299232 ) були винесені:
- постанова про відкриття виконавчого провадження від 06.06.2025 року (дата надходження документа у підсистемі Електронний суд ЄСІТС 06.06.2025 16:18);
- постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 06.06.2025 року;
- постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 06.06.2025 року;
- постанова про стягнення виконавчого збору від 06.06.2025 року;
- постанова про арешт коштів боржника від 06.06.2025 року (дата надходження документа у підсистемі Електронний суд ЄСІТС 06.06.2025 17:30);
- постанова про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження від 06.06.2025;
- постанова про зупинення вчинення виконавчих від 06.06.2025 року (дата надходження документа у підсистемі Електронний суд ЄСІТС 06.06.2025 17:30)
На думку скаржника, заступник начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гринь Я.А. не могла вчиняти виконавчих дій (в тому числі і виносити оскаржувану постанову про арешт коштів), а повинна була зупинити вчинення виконавчих дій відразу після відкриття виконавчого провадження № 78299232.
Також скаржник послався на те, що зазначені неправомірні дії державного виконавця повністю блокують діяльність підприємства, включеного до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, знижують інвестиційну привабливість ДП "УКРНДІСПЕЦСТАЛЬ", об`єкта, що підлягає приватизації, спричиняють реальні фінансові збитки як для ДП "УКРНДІСПЕЦСТАЛЬ", так і порушують права та законні інтереси держави, оскільки 100% статутного капіталу ДП "УКРНДІСПЕЦСТАЛЬ", належать державі в особі Фонду державного майна України.
Відтак, скаржник просив:
1)визнати неправомірними дії Заступника начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гринь Яни Анатоліївни, щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 06.06.2025 року у виконавчому провадженні № 78299232;
2)скасувати постанову про арешт коштів боржника від 06.06.2025 року у виконавчому провадженні № 78299232, яка винесена Заступником начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гринь Яною Анатоліївною при примусовому виконанні виконавчого листа № 335/1476/25, виданого 28.05.2025;
3)зобов`язати заступника начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гринь Яну Анатоліївну винести постанову про зняття арешту з коштів ДП "УКРНДІСПЕЦСТАЛЬ" в виконавчому провадженні № 78299232 та направити зазначену постанову всім банківським установам, яким було направлена Постанова про арешт коштів боржника від 06.06.2025 року в виконавчому провадженні № 78299232 (АТ "СЕНС БАНК"; ЗАП. РУ АТ КБ "ПРИВАТБАНК", ОСОБА_2 ; АТ "ПУМБ"; АТ «УкрСиббанк»).
Ухвалою від 16.06.2025 було відкрите провадження за скаргою, учасникам був наданий час для подання письмових заяв по суті скарги та доказів на їх обґрунтування.
Ухвалою від 19.06.2025 строк розгляду скарги був продовжений до 28.07.2025.
Представник скаржника в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд скарги без його участі.
Стягувач у виконавчому провадженні 78299232, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про час і місце розгляду скарги, що не є перешкодою для розгляду скарги по суті.
Заступник начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гринь Я.А. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, пославшись на факти і доводи, викладені у письмових поясненнях, що надійшло до суду в електронній формі 17.07.2025.
Зокрема, Гринь Я.А., як державний виконавець, вказала, що законом не заборонено накладення арешту на рахунки боржника до вирішення питання про зупинення виконавчих дій. Крім того, оскаржуваною постановою було накладено арешт на рахунки боржника у банківських установах, які були відкриті в умовах існування зведеного виконавчого провадження, в якому об`єднані виконавчі листи здебільшого про стягнення з боржника виплат в межах трудових відносин. При цьому раніше вже було накладено арешт на інші рахунки боржника в межах вказаного зведеного виконавчого провадження, про що боржнику було відомо. Відкриваючи нові рахунки, боржник діяв в порушення вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим державний виконавець у встановленому законом порядку порушив питання про внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, пов`язане з ухилення від виконання судових рішень. Відтак, накладаючи арешт на нові рахунки, державний виконавець діяла на підставі, у порядку та в межах повноважень, визначених законом.
Дослідивши надані сторонами доводи і докази, суд приходить до такого.
Вказане рішення набрало законної сили 11.05.2025.
28.05.2025 Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя видав виконавчий лист на виконання вказаного рішення суду.
06.06.2025 заступником начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гринь Яною Анатоліївною при примусовому виконанні виконавчого листа № 335/1476/25 виданого 28.05.2025 Вознесенівським районним судом міста Запоріжжя (ВП № 78299232 ) були винесені:
- постанова про відкриття виконавчого провадження від 06.06.2025 року (дата надходження документа у підсистемі Електронний суд ЄСІТС 06.06.2025 16:18);
- постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 06.06.2025 року;
- постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 06.06.2025 року;
- постанова про стягнення виконавчого збору від 06.06.2025 року;
- постанова про арешт коштів боржника від 06.06.2025 року (дата надходження документа у підсистемі Електронний суд ЄСІТС 06.06.2025 17:30);
- постанова про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження від 06.06.2025;
- постанова про зупинення вчинення виконавчих від 06.06.2025 року (дата надходження документа у підсистемі Електронний суд ЄСІТС 06.06.2025 17:30).
Зазначена постанова була надіслана банкам, в зв`язку з чим всі банківські рахунки ДП "УКРНДІСПЕЦСТАЛЬ" 06.06.2025 року були арештовані без можливості здійснення будь-яких видаткових операцій.
Отже, судом встановлено, що виконавче провадження № 71147673 здійснюється з часу до включення боржника до переліку об`єктів малої приватизації.
26.02.2025 державним виконавцем в рамках зведеного виконавчого провадження (виконавчі документи про стягнення з боржника заробітної плати на користь фізичних осіб) № 71147673 було винесено постанову про арешт коштів боржника на суму 746035,33 грн. яка була направлена за допомогою електронного цифрового підпису до 29 банків-учасників обміну в АСВП.
Відомості про оскарження боржником вказаної постанови про арешт та (або) її скасування в матеріалах скарги відсутні.
При відкритті будь-якого виконавчого провадження автоматично направляються запити до Державної фіскальної служби України про наявні рахунки у боржників юридичних осіб та/або фізичних осіб підприємців, а також рахунки, відкриті боржником юридичною особою через свої відокремлені підрозділи та до Міністерства внутрішніх справ України про зареєстровані транспортні засоби за боржником.
Відповідно до ч. 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо після накладення виконавцем арешту на кошти/електронні гроші боржника - юридичної особи у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей боржник умисно не виконує судового рішення і відкриває нові рахунки в банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, виконавець надсилає відповідним правоохоронним органам матеріали для притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.
Згідно відповіді від Державної фіскальної служби України, боржником було відкрито нові рахунки в АТ «Сенс Банк» НОМЕР_1 (гривня), НОМЕР_1 (євро), НОМЕР_2 (гривня) після накладення арешту на кошти боржника, а саме: 21.03.2025 та 19.05.2025.
04.04.2025 державним виконавцем було направлено вимогу до АТ «Сенс Банк» про надання підтвердження коли були відкриті вищезазначені рахунки.
07.04.2025 державним виконавцем було направлено вимогу до АТ «Сенс Банк» щодо надання інформації про рух коштів по рахунках боржника.
07.04.2025 державним виконавцем було направлено вимогу до АТ «Сенс Банк» щодо надання інформації про залишок коштів на рахунках боржника.
29.04.2025 на адресу відділу надійшла відповідь від АТ «Сенс Банк» в якій зазначено, що боржником було відкрито вищезазначені рахунки 21.03.2025
29.04.2025 на адресу відділу надійшла відповідь від АТ «Сенс Банк» в якій зазначено залишок коштів на вищезазначених рахунках боржника.
29.04.2025 на адресу відділу надійшла відповідь від АТ «Сенс Банк» з додатками про рух коштів боржника по вищезазначеним рахункам з дати відкриття по 07.04.2025.
З наведеного випливає, що, відкриваючи нові рахунки у банківських установах після 26.02.2025, боржник діяв в порушення ч. 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, з матеріалів, наданих державним виконавцем, випливає, що постановою від 06.06.2025 накладено арешт на рахунки, відкриті боржником в пряме порушення вимог ч. 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Суд погоджується з доводам державного виконавця про те, що закон не передбачає обов`язку державного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій без вжиття заходів, спрямованих на забезпечення належного виконання відповідних виконавчих документів.
В даному ж випадку накладення оскаржуваного арешту було виправданим і переслідувало досягнення легальної мети припинити ймовірне ухилення боржника від виконання своїх обов`язків.
Відповідно, суд відхиляє доводи боржника, покладені в основу скарги, з таких мотивів.
Дійсно, згідно з п. 12 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення єдиного майнового комплексу боржника - державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника - господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.
Згідно з частиною 2 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.
Державний виконавець не заперечувала того факту, що станом на 06.06.2025 їй було відомо про факт включення боржника до об`єктів малої приватизації.
Відповідно до частин першої та другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Отже, установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».
У силу приписів статті 19 Конституції України, статті 1 Закону Законом України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен вчиняти виконавчі дії не лише з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження», а й відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.
Положеннями статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Статтею 19 Конституції України закріплено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
За змістом частини першої, абзацу 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
За приписами статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
Законодавцем передбачений чіткий порядок здійснення дій у виконавчому провадженні. Враховуючи те, що державний виконавець наділений владними повноваженнями, то він повинен дотримуватись цих вимог законодавства.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), протоколи до неї та практику практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Стаття 1 Протоколу 1 Конвенції проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) визначено три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.
У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції майном є заробітна плата, а також присуджені судом виплати.
Неспроможність державних органів надати заявнику майно, присуджене йому згідно з остаточним рішенням суду становить втручання, несумісне з гарантіями, закріпленими в пункті 1 статті 1 Першого протоколу (рішення у справах «Бурдов проти росії» від 07 травня 2002 року, «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року).
Аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції, ЄСПЛ неодноразово вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути:
Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувач має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання постановленого судового рішення, що набрало законної сили.
За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
У рішенні від 17 травня 2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) ЄСПЛ зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої пунктом 1 статті 6 Конвенції.
Відповідно до змісту рішення ЄСПЛ від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
ЄСПЛ також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.
У справі «Фуклєв проти України» (рішення від 07 червня 2005 року) ЄСПЛ вказав, що держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.
Сукупний аналіз рішень ЄСПЛ у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України» достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з Конституцією України.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Посилаючись на наведені вище доводи, КЦС ВС у постанові від 26.06.2024 у справі № 335/1961/23 дійшов висновку про те, що, враховуючи, що обов`язком держави є забезпечення виконання остаточного рішення, беручи до уваги тривалу дію зупинення вчинення виконавчих дій, відсутність правової визначеності щодо настання подій, з якими пов`язано відновлення виконавчих дій, а також сумніви щодо існування легітимної мети такого зупинення, - пункт 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» є таким, що не відповідає Конституції України (суперечить статтям 8, частині другій статті 19, частинам першій, другій статті 55, пункту 9 частини другої статті 129, частинам першій, другій статті 129-1 Конституції України).
Відтак, розглядаючи скаргу боржника, суд в даному випадку вирішує справу без застосування п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії з урахуванням юридичної позиції, викладеної у підпункті 5.1 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020, та практики ЄСПЛ щодо права особи на доступ до суду в аспекті розуміння обов`язку держави щодо забезпечення виконання судового рішення, постановленого проти держави та державних підприємств.
Як свідчать доводи боржника, арештовані оскаржуваною постановою рахунки використовувались для здійснення господарської діяльності, що вказує на те, що самий факт включення боржника до переліку об`єктів малої приватизації не став перешкодою для здійснення такої діяльності, що боржник очікував надходження грошових коштів на них, і що боржник не позбавлений можливості виконати рішення суду і відновити порушене ним же право стягувача на належну і своєчасну оплату праці.
Суд наголошує, що положення п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» в даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки не повинні розглядатись як законна підстава для невиконання судового рішення, особливо якщо таке рішення ухвалене на захист конституційного права людини на працю в аспекті права на належну і своєчасну оплату такої праці.
З огляду на це, оскаржувана постанова державного виконавця є законною і обґрунтованою, а підстави для задоволення скарги відсутні.
Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 259-261, 447-449, 450, 451 ЦПК України, суд
У задоволенні скарги Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» на дії заступника начальника Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гринь Яни Анатоліївни щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 06.06.2025 у виконавчому провадженні № 78299232 з примусового виконання Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2025 у справі № 335/1476/25 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії повного тексту ухвали.

Суддя М.М. Мінаєв