21.07.2025 Справа № 363/1860/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.,

за участю

секретаря судового засідання Шевченка Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні транспортним засобом, -

встановив:

ОСОБА_1 , в квітні 2025 року звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з даним позовом, посилаючись на те, що він є власником транспортного засобу марки HYUNDAI SANTA FE реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказуючи на те, що він купував автомобіль за власні кошти, його батько ОСОБА_2 також допомагав йому в цьому. Вони домовились, що батько буде користуватися автомобілем, а коли автомобіль буде потрібен позивачу, то відповідач віддасть його. Але на початку березня вони посварилися і відповідач на прохання позивача повернути автомобіль, відмовився це зробити, посилаючись на те, що даний автомобіль належить йому. На даний час відповідач продовжує користуватися автомобілем без згоди позивача, і невідомо його місце знаходження. Вважає єдиним способом повернути своє майно це звернення до суду. На підставі викладеного, позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування автомобілем шляхом витребування майна із незаконного володіння ОСОБА_2 та стягнути судові витрати.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 09.04.2025 року відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзив.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 09.04.2025 року відмолено позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову у даній цивільній справі.

У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25.06.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник адвокат Мочинський А.Р. в судове засідання не з`явилися, повідомлені про місце і час судового засідання належним чином, до суду представники направив клопотання від 21.07.2025 року про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав викладених у позові та долучених матеріалів в справі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлений, заяв та клопотань до суду від нього не надходило.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - марки HYUNDAI SANTA FE реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 (а.с. 5-6).

Відповідно до статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України,власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог статті 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Предметом віндикаційного позову є вимога позивача до відповідача про витребування майна із чужого незаконного володіння, яка повинна мати відповідні підстави, що тягнуть за собою визначені законом правові наслідки.

Таким чином, вказані позивачем у позовній заяві підстави повинні підтверджувати його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння та наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

При цьому, відповідно до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові Касаційного цивільного суду від 25.05.2020 року у справі № 279/641/17, майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі статті 387 Цивільного кодексу України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження права власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Таким чином, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, під час розгляду справи про витребування майна із чужого незаконного володіння у судовому порядку саме позивач має надати до суду достатні та допустимі докази, що підтверджують право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею та наявність майна у незаконному володінні відповідача.

Окрім того, слід зазначити, що власник майна з дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Згідно із статтями 76, 77, 78, 80, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачем суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували обставини фактичного перебування у володінні, саме відповідачем спірного автомобіля.

Не зважаючи на достовірно встановлені обставини права власності позивача на вказаний автомобіль суд приходить до висновку про недоведеність обставин вчинення перешкод саме відповідачем у здійсненні права власності на цей автомобіль, оскільки жодних доказів фактичного перебування у володінні та користуванні автомобіля у відповідача в ході розгляду справи не встановлено та суду таких не надано, у зв`язку з чим вимоги про усунення перешкод у користуванні цим майном, шляхом витребування майна із незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

У той же час всі посилання позивача зводяться до припущень, а обставини обізнаності про наявність такого транспортного засобу у відповідача ОСОБА_2 не свідчить про перебування цього автомобіля у володінні відповідача.

Таким чином, встановивши наведені фактичні обставини, дослідивши наявні у справі докази на їх належність, допустимість та достатність, в їх сукупності та логічному взаємозв`язку, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то суд не стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 317, 321, 387, 391 ЦК України, статтями 2, 4, 5, 12, 13, 15, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273-279 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні транспортним засобом - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ).

Повний текст судового рішення складено 29.07.2025 року.

Суддя О.Д. Рудюк