Справа № 953/6347/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року Київський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді- Шаренко С.Л.,

за участю секретаря- Реуцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 29 700 грн., з яких сума заборгованості по тілу кредиту - 11 000 грн, по процентам - 10 230 грн, комісії - 2 970 грн, неустойки - 5 500 грн, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07.10.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір (оферти) №07.10.2024-100002031, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит у розмірі - 11 000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 07.10.2024, строком на 124 дні. Позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без участі представника позивача та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений судом належним чином, представник відповідача подав відзив, в якому заперечував проти стягнення неустойки, оскільки кредитний договір був укладений сторонами в період дії в Україні воєнного стану. Вказував, що вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються та за які банком встановлена комісія. Матеріали справи не містять доказів того, що кошти були отримані відповідачем, оскільки в матеріалах справи відсутні документи первинного бухгалтерського обліку. Відсутні відомості про те, що грошові кошти перераховувалися на рахунок відповідача, а тому у останнього не виникло обов`язку повернення кредиту. Вказував на неправомірність нарахування відсотків поза межами строку кредитування. Позивач не надав доказів на підтвердження факту укладення договору у електронній формі, оскільки відсутні відомості про надсилання відповідачу одноразового ідентифікатора. Відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитом, що не було враховано позивачем при здійсненні розрахунку заборгованості. В порушення вимог п.5 ч.3. ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», розміри процентів є вимогою щодо сплати позивачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань, а тому у задоволенні вимог про стягнення процентів, що перевищують 50% тіла отриманого кредиту слід відмовити. Розрахунок заборгованості, здійснений позивачем є необґрунтованим та недоведеним. Просив витребувати від позивача обґрунтований розрахунок заявлених до стягнення сум заборгованості за договором, а також проводити судовий розгляд справи без відсутності відповідача та його представника.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вказував на правомірність нарахування неустойки та комісії. Відповідач не надав доказів на підтвердження не укладення договору та невиконання умов кредитного договору позивачем. Договір був підписаний належним чином одноразовим електронним ідентифікатором, що був направлений на номер телефону, вказаний відповідачем. Відповідач не надав доказів того, що на вказаний в договорі рахунок не надходило кредитних коштів, не надав контррозрахунок заборгованості, не зважаючи на те, що заперечував вірність наданого позивачем розрахунку. Відповідач вказував на часткове погашення заборгованості, проте не надав доказів такого погашення. Водночас факт відсутності оплат відображено в детальному розрахунку заборгованості. Умови кредитного договору не суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 07.10.2024 укладено кредитний договір №07.10.2024-100002031. Відповідно до умов кредитного договору, позичальнику надається кредит у сумі 11 000 грн, на строк 124 дні, дата повернення - 07.02.2025 без можливості пролонгації, процентна ставка - 1% за один день користування кредитом за період з 07.10.2024 по 07.12.2024, 0,5% за один день користування за період 08.12.2024-07.02.2025, комісія за надання кредиту - 9% від суми кредиту, комісія за обслуговування - 990 грн за період з 07.10.2024 по 07.12.2024, 990 грн за період 08.12.2024-07.02.2025, неустойка - 110 грн, що нараховується за кожен день невиконання чи неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобов`язання. Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_2.

Станом на 23.06.2025 за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 29 700 грн, а саме: тіло кредиту - 11 000 грн, проценти - 10 230 грн, комісія - 2 970 грн, неустойка - 5 500 грн.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Також, статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ч.5 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Ст.12 Закону визначає, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

На підтвердження укладення договору з відповідачем позивачем надано послідовність укладення цього договору, з якої вбачається, що відповідач, використовуючи номер телефону, зайшов у мобільний застосунок «Швидко Гроші», надав всю необхідну інформацію для формування Товариством належної пропозиції клієнту, ознайомився з офертою Товариства, здійснив акцептування умов оферти шляхом надсилання Товариству акцепту та підписання одноразовим ідентифікатором.

Одноразовий ідентифікатор направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер, який вказувався при реєстрації на сайті, що підтверджується довідкою від ТОВ «Споживчий Центр», а саме: на номер абонента НОМЕР_1 07.10.2024 о 17:53:02 було доставлено SMS повідомлення з текстом «Код підтвердження: А254 для Паспорту Е254 для Договору».

Кредитний договір був підписаний відповідачем шляхом введення отриманого від позичальника одноразового ідентифікатора в особистому кабінеті мобільного застосунку «Швидко Гроші».

Тому встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними.

Отже, кредитний договір був укладений в електронній формі.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді, відповідачем не надано.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Між тим, оскільки товариством не було зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які була встановлена комісія, відповідна умова кредиту є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 344/3078/23(провадження № 61-15548св23) щодо оцінки правомірності встановлення у кредитному договорі умови про щомісячну плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Отже, заборгованість по комісії у сумі 2970 грн стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання

«Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України від 24 лютого 2022року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та триває дотепер.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування", у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

Між тим, доводи про те, що на підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань судом відхиляються, оскільки між вказаними нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування» не виникає жодних колізій. Так, Цивільний кодекс України передбачає звільнення боржника від сплати неустойки, нарахованої з 24 лютого 2022 року. Закон України «Про споживче кредитування», в свою чергу, передбачає звільнення боржника від сплати неустойки за період з 1 березня 2020 року по 24 січня 2024 року, при цьому не вказуючи, що після 24.01.2024 кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки. Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» лише розширює період, за який боржник звільняється від сплати неустойки. Отже, заборгованість за неустойкою у розмірі 5500 грн стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача не підлягають.

Враховуючи, що відповідач фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку в повному обсязі не повернув, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості в сумі 21 230 грн, а саме: 11 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 230 грн - заборгованість за процентами.

Доводи відповідача про те, що відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитом відхиляються судом, оскільки відповідач не надав доказів на підтвердження факту такого погашення. Посилання на неправильність розрахунку, наданим позивачем відхиляється судом, оскільки відповідачем не надано до суду контррозрахунок суми заборгованості.

Доводи відповідача про відсутність первинних облікових документів спростовуються наявними в матеріалах справи даними бухгалтерського обліку за період 07.10.2024-01.07.2025.

Доводи відповідача про те, що грошові кошти не були перераховані на його рахунок спростовуються листом, наданим ТОВ «УПР», що надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків позивачу. Так, 07.10.2024 17:54:02 був здійснений переказ коштів на суму 11000,00 (одинадцять тисяч гривень 00 копійок) грн, номер картки НОМЕР_2 , що був зазначений у кредитному договорі, номер транзакції в системі iPay.ua - 531166405, призначення платежу: Видача за договором кредиту №07.10.2024-100002031. Окрім того, позивач не надав банківську виписку з рахунку вказаної картки на спростування факту переказу грошових коштів позивачем на рахунок відповідача

Доводи про те, що позивач нараховував відсотки поза межами строку кредитування спростовуються наявними первинними обліковими документами у матеріалах справи.

Також суд відхиляє й посилання відповідача на те, що встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочення є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків по відношенню до позичальника, як споживача фінансових послуг, встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором, адже проценти за правомірне користування кредитними коштами за своєю природою не є компенсацією за невиконання зобов`язань, їх розмір узгоджений сторонами, та позичальник, укладаючи кредитний договір, на власний розсуд погодився саме з таким розміром процентної ставки, підписав кредитний договір без зауважень та не скористався своїм правом на відмову від договору.

Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги задоволені частково (71,48%). При подачі позовної заяви позивачем було сплачено 2422,40 грн. судового збору, тому підлягає стягненню розмір стягнутого судового збору на користь позивача за подачу позову у розмірі 1731,57 грн. (2422,40*71,48%=2596,50).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, ЦПК України , суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 230 (двадцять одна тисяча двісті тридцять) грн 00 коп, а саме: 11 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 230 грн - заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати в розмірі 1731 (тисяча сімсот тридцять одна) грн. 57 коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки та комісії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , адреса: м. Київ, вул. Саксаганського, 133 А, 01032;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя С.Л. Шаренко