УХВАЛА

25 липня 2025 року

м. Київ

справа № 947/9490/24

провадження № 61-8853ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 червня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора,у якому просилизняти арешт з нерухомого майна - 1/4 частини квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , накладений Першою одеською державною нотаріальною конторою 25 січня 2008 року на підставі постанови Генеральної прокуратури України без номера від 19 грудня 2007 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 15 травня 2025 року, позов задоволено.

Скасовано арешт нерухомого майна, який накладений постановоюб/н, Генеральної прокуратури України від 19 грудня 2007 року, відносно 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності

ОСОБА_3 , реєстраційний номер обтяження 6460547, який зареєстровано 25 січня 2008 року за № 6460547 реєстратором Першої одеської державної нотаріальної контори, 65026, Одеська область, м. Одеса, вулиця Ланжеронівська, підстава обтяження постанова б/н 19 грудня 2007 року, Генеральна прокуратура України.

10 липня 2025 року засобами поштового зв`язку Офіс Генерального прокурора подав касаційну скаргу у справі № 947/9490/24 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 червня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2025 року (повний текст складено 10 червня 2025 року), які просить скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову в позові.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини «с» статті 7 Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Київський районний суд м. Одеси в ухвалі від 19 березня 2024 року про відкриття провадження у справі, діючи в межах своїх повноважень, на підставі частини шостої статті 19 ЦПК України, визнав справу № 947/9490/24 малозначною.

Оскільки справа № 947/9490/24 є малозначною, ухвалені у ній судові рішення можуть бути оскаржені виключно за наявності випадків, передбачених

пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга не містить доводів про те, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. Натомість Офіс Генерального прокурора вважає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має для нього виняткове значення.

Задовольняючи позов суди попередніх інстанцій встановили, що позивачі є спадкоємцями ОСОБА_3 , на майно якого прокурором Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні № 1-600/2009 було накладено арешт.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області

від 21 вересня 2009 року та ухвалою Верховного Суду України від 14 грудня 2010 року, ОСОБА_3 виправдано за відсутності в його діях складу злочину.

ОСОБА_3 за життя звертався до нотаріуса щодо зняття арешту з його майна, однак у зв`язку із незалежними від нього обставинами (ліквідація нотаріальної контори, передача справ до нотаріального архіву, тощо) арешт знято не було.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Юридичним департаментом Одеської міської ради відмовлено позивачам у знятті арешту з майна, з посиланням на те, що вони є спадкоємцями, а не власником майна і рекомендовано звернутись до суду.

У касаційній скарзі Офіс Генерального прокурора фактично не заперечує наявності підстав для зняття арешту з майна, однак вважає, що у позові необхідно було відмовити оскільки Офіс Генерального прокурора є неналежним відповідачем.

Колегією суддів не встановлено фундаментального значення розглядуваної справи для формування єдиної правозастосовчої практики, зокрема не встановлено новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, які б підлягали вирішенню у цій справі.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то Верховний Суд зазначає, що оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Колегією суддів не встановлено, а Офісом Генерального прокурора не доведено виняткового значення для нього розглядуваної справи.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги, зокрема, категорію справи та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Незгода Офісу Генерального прокурора із оскарженими судовими рішеннями не є сама по собі обставиною, що свідчить про наявність випадків для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо встановлення обставин, оцінки доказів та вирішення спору по суті.

Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року

у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, Офіс Генерального прокурора реалізував своє право на апеляційний перегляд, наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, дев`ятою

статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

Офісу Генерального прокурора на рішення Київського районного суду

м. Одеси від 26 червня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 15 травня 2025 року у цивільній справі № 947/9490/24.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников