Справа № 159/3511/25
Провадження № 2/159/1335/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого Смалюха Р.Я., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Ковельського міськрайонного суду Волинської області позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005), від імені якого діє представник Поляков Олексій Володимирович (м. Київ, вул. Рогозівська, 4/16), до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року до суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі позивач або ТОВ «ФК «ЕЙС» або товариство або позикодавець) до ОСОБА_1 (далі - відповідач або ОСОБА_1 або боржник або позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором №00-9571637 від 17.01.2024 у розмірі 48335,7 грн (далі кредитний договір).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.01.2024 року між первісним кредитором ТОВ «Макс Кредит» (далі - ТОВ «Макс Кредит» або первісний кредитор») та відповідачем у електронній формі було укладено кредитний договір №00-9571637. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового ідентифікатора 39434 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов кредитного договору відповідачу на умовах строковості, зворотності та платності було надано кредит у безготівковій формі на картку 5375 41хх хххх 5163 у національній валюті в загальній сумі 7000,00 грн, а також позичальник зобов`язався сплатити одноразову комісію в розмірі 1050,00 грн. Розмір процентів за користування кредитними коштами в розмірі 2,47% на день за стандартною ставко, та 1,24 % на день за зниженою ставкою; строк користування кредитним коштами -360 днів (до 11.01.2025).

21.10.2024 ТОВ «Макс Кредит» та Позивач уклали Договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС згідно умов якого, Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 00-9571637 від 17.01.2024

Станом на день формування позовної заяви у позичальника існує заборгованість за кредитним договором станом на 21.10.2024 у розмірі 48335,70 грн, з яких 8050,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 40 285,70 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.

Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.

Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу.

Відповідач подав відзив на позовну заяву у якому наводить свої розрахунки кредитної заборгованості за кредитним договором відповідно до яких, у нього може існувати заборгованість в розмірі: 7000,00 грн тіла кредиту, 1050,00 грн одноразової комісії, 947,31 грн заборгованості по процентах. В іншій частині позов заперечив посилаючись на вимоги ст. 8, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» та практику судів апеляційних інстанцій. Також відповідач просив стягнути з позивача понесені ним витрати на правничу допомогу.

У додаткових поясненнях від 01.05.2025 позивач заперечив аргументи наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву. Звернув увагу суду, що відповідач 01.03.2024 здійснив платіж на суму 7780,50 грн на виконання умов кредитного договору, чим вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору. Також у додаткових поясненнях позивач здійснивши обрахунок кредитної заборгованості дійшов висновку про наявність у відповідача боргу в розмірі 29415,40 грн з яких 8050,00 грн боргу за кредитом та 21365,40 грн боргу за відсотками.

Крім того у додаткових поясненнях позивач заперечив розмір понесених відповідачем витрат на правничу допомогу зазначаючи про її необґрунтованість та неспівмірність зі складністю справи. Вважає що вивчення матеріалів справи та підготовка відзиву не є видом адвокатської діяльності відповідно до ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому такі витрати не є витратами на правничу допомогу. Також вважає, що долучена до відзиву квитанція про сплату коштів за договором про правничу допомогу є неналежним доказом.

Ухвалою від 30.05.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, ухвалив здійснювати розгляд (формування) справи у змішаній формі, задовольнив клопотання позивача про витребування доказів надходження кредитних коштів на рахунок відповідача у АТ «Універсал Банк».

03.06.2025 представник позивача подав заяву про долучення до матеріалів справи актуальної довіреності представника позивача.

11.06.2025 до суду надійшли запитувані судом документи від АТ «Універсал Банк».

16.06.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву.

15.06.2025 до суду повернулося поштове відправлення № 689, яким відповідач повісткою повідомлявся про розгляд справи, з особистим підписом відповідача про вручення цього поштового відправлення 10.06.2025.

Відповідно до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) відповідач вважається належним чином повідомленим про час, місце і дату судового розгляду.

01.07.2025 представник позивача подав суду заяву про зменшення позовних вимог у якій просив суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість в розмірі 29415,40 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8050,00 грн та заборгованості по процентах в розмірі 21365,40 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 279 ЦПК України).

Оскільки ухвала про відкриття провадження у справі постановлена 30.05.2025 то 01.07.2025 вже розпочався розгляд справи по суті, а тому заява про зменшення позовних вимог подана по за строком встановленим п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України.

Заяви про поновлення пропущеного строку встановленого законом на подання заяви про зменшення позовних вимог представник позивача не подавав.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 126 ЦПК України).

Отже, суд дійшов висновку про необхідність залишення заяви представника позивача про зменшення розміру позовних вимог без розгляду, оскільки вона подана з пропуском встановлених законом строків.

Про розгляд справи судом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивач та відповідач повідомлені у спосіб передбачений Цивільним процесуальним кодексом України (далі -ЦПК України).

Позивач та відповідач не подали клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

17.01.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та відповідачем укладено договір кредитної лінії №00-9571637 від 17.01.2024 у формі електронного документу використанням з електронного підпису. Сума (загальний розмір) кредиту становить 7000,00 грн (п. 1.2). Строк кредитування складає 360 календарних днів, до 11.01.2025 (п. 1.3). Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти кожні 25 днів (п. 1.3.1) за стандартною процентною ставкою, яка складає 2,47% на день протягом строку дії кредиту зазначеного у п. 1.3 (п. 1.4.1), або за зниженою процентною ставкою в розмірі 1.24% на день у разі сплати процентів не пізніше наступного дня за рекомендованим днем сплати (п. 1.4.2). За надання кредиту позичальник зобов`язався сплатити позикодавцю одноразову комісію в розмірі 1050,00 грн, яка має бути сплачена в останній день погашення кредиту (п. 1.5, 1.5.1). Позикодавець зобов`язався надати кредит в розмірі 7000,00 грн на реквізити електронного платіжного засобу позичальника 5375 41хх хххх 5163 (п.2.8). Кредитодавець має право відступити право вимоги за Договором із заміною кредитора у зобов`язанні відповідно до норм Цивільного кодексу України (в т.ч. ч.1 ст.516 ЦКУ) без згоди Позичальника (п. 4.2.5). Відповідно до графіку платежів, повернення основної суми кредиту відповідач зобов`язався здійснити 11.01.2025 (п. 7.19).

У цьому кредитному договорі зазначені реквізити відповідача: його прізвище ім`я та по батькові, РНОКПП, серія та номер паспорта, місце проживання, номер мобільного телефону. Також зазначено, що договір підписано відповідачем за допомогою ідентифікатора 39434 17.01.2024.

Первинним кредитором та відповідачем також підписано одноразовим ідентифікатором 70254 паспорт споживчого кредиту у якому визначені умови аналогічні тим, які зазначені у самому кредитному договорі.

Довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «Макс Кредит», підтверджується ідентифікація ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору, за допомогою одноразового ідентифікатора 39434, який був відправлений на мобільний номер НОМЕР_1 , 17.01.2024.

Інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 30.10.2024 та додатком до цієї довідки підтверджується перерахування коштів у розмірі 7000,00 грн 17.01.2024 на платіжну картку НОМЕР_2 хх хххх 5163 у Монобанк.

Відповіддію АТ «Універсал Банк» від 10.06.2025 та рухом коштів картковим рахунком по платіжній картці НОМЕР_3 за період з 17.01.2024 по 17.01.2024 підтверджується зарахування на зазначений картковий рахунок 7000,00 грн 17.01.2024. Зазначена платіжна картка належить відповідачу. Фінансовий номер власника зазначеної картки (відповідача) - НОМЕР_1 .

Випискою з особового рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором, позивач стверджує про наявність у відповідача заборгованості в розмірі 48335,70 грн, яка складається з 8050,00 грн основної суми кредиту та 40285,70 грн заборгованості по процентах.

В наданому позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором за період з 17.01.2024 по 21.10.2024 зазначено, що у відповідача існує заборгованість в розмірі 48335,70 грн, яка складається з 7000,00 грн боргу основній сумі кредиту, 40285,70 грн заборгованості по процентах та 1050,00 грн заборгованості за комісією. Також в розрахунку зазначено, що відповідач 01.03.2024 здійснив по кредиту оплату в розмірі 7780,50 грн.

21.10.2024 ТОВ «Макс Кредит» та Позивач уклали Договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС згідно умов якого, Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 00-9571637 від 17.01.2024.

Згідно з п.2.1 договору факторингу первісний кредитор зобов`язується відступити позивачу права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно з реєстру в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги. За відступлення прав вимоги позивач зобов`язався сплатити первісному кредитору 2 763 650,00 грн (п. 3.1).Відступлення права вимоги за укладеним кредитними договорами та їх перехід до позивача відбувається в дату відступлення Прав Вимоги (п. 2.4). Сума прав вимоги, які відступаються позивачу за договором факторингу, визначається станом на дату відступлення Права Вимоги на підставі розрахунку заборгованості та фіксується в ньому (п. 3.3).

21.10.2024 між позивачем та первісним кредитором підписано Акт приймання передачі до договору факторингу, відповідно до якого, позивач прийняв Реєстр Боржників від 21.10.2024 в кількості 6187 на суму 116 613 248,41 грн.

У договорі не міститься вказівки на те що за ним відбувається заміна кредитора у зобов`язанні, а вказується лише про відступлення прав вимоги, які належать первісному кредитору.

Платіжними інструкціями №13 від 25.10.2024, №14 від 30.10.2024, №16 від 31.102024, №15 від 31.10.2024 підтверджується сплата позивачем ТОВ «Макс Кредит» 2 763 650,00 грн за відступлення Прав Вимоги за договором факторингу.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників переданого позивачу за договором факторингу, під номером 5021 зазначений кредитний договір укладений з відповідачем, розмір заборгованості по якому складає 48335,7 грн (6050 грн тіла кредиту, 40285,70 грн заборгованість по процентах).

Випискою з ЄДР від 12.09.2024 підтверджується, що позивач здійснює діяльність з надання інших фінансових послуг (вед 64.99).

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Крім того, суд бере до уваги, про здійснення погашення відповідачем частини кредитних зобов`язань 01.03.2025 в розмірі 7780,50 грн, що свідчить про визнання відповідачем укладеного кредитного договору.

Кредитний договір №00-9571637 від 17.01.2024 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «39434» , який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору, паспортом кредиту. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, в тому числі з паспортом споживчого кредиту, правилами надання грошових послуг в позику мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договором зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

У договорі не міститься вказівки про те, що за ним відбувається заміна кредитора у зобов`язанні, а вказується лише про відступлення прав вимоги, які належать первісному кредитору, тобто станом на 21.10.2024.

На виконання п. 4.1 договору факторингу № 21102024-МК/ЕЙС з від 21.10.2024 укладеного між ТОВ «Макс Кредит» та позивачем, 21.10.2024 підписано Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу, позивач сплатив кошти в розмірі 2 763 650,00 грн. Отже позивач, набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9571637 від 17.01.2024.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно з умовами кредитного договору строк користування кредитними коштами завершився 11.01.2025.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, який набув чинності 24.12.2023, пунктом 5 розділу І цього Закону, внесені зміни до ст. 8 та Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Так, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено ч. 5, у якій зазначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

А Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнені п. 17 у якому зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:

протягом перших 120 днів - 2,5 %;

протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Водночас у п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" зазначено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Тобто, вимоги п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", діють лише щодо договорів про споживчий кредит, які були укладені до набрання чинності цим Законом (до 24.12.2023) і лише, якщо строк їх дії продовжувався після набрання чинності цим Законом.

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що оскільки кредитний договір у цій справі був укладений 17.01.2024, тобто після набуття чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", то на нього не поширюється п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

На підставі наведеного, умови кредитного договору у цій справі, щодо нарахування процентів у розмірі більшому ніж 1% на день, не відповідають вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому за період строку надання кредиту слід застосовувати процентну ставку у розмірі 1% в день, якщо у договорі передбачений більший її розмір.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача, що у такому разі необхідно застосовувати положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України здійснивши перерахунок процентів за ставкою, що дорівнює обліковій ставці НБУ виходячи з такого.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» нікчемними є положення лише в тій частині, які обмежують права споживача порівняно з правами встановленими цим законом.

Сплата процентів в розмірі більшому ніж 1% на день, на переконання суду, є обмеженням права споживача, водночас сплата процентів в розмірі 1% на день відповідає вимогам цього закону. Отже, відсутні підстав для нікчемності умови про сплату процентів на рівні 1% на день.

Застосування положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, є можливим, у правовідносинах, де розмір процентної ставки за користування позикою, взагалі не визначений сторонами договору.

Крім того, такий підхід відповідатиме принципам добросовісності та рівності сторін договору, адже позичальник добровільно взяв на себе обов`язок сплачувати проценти у розмірі більшому ніж 1% на день. А тому, застосування нікчемності до процентної ставки, що перевищує 1% на день, не порушуватиме прав позичальника та відповідатиме його волевиявленню під час укладення кредитного договору.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку та умов договору факторингу, позичальник набув право вимоги за кредитним договором до відповідача у розмірі, що існував на момент передачі такого права вимоги, тобто на 21.10.2024 (п. 3.3 договору факторингу).

Відповідач надав суду проведені ним розрахунки щодо розміру кредитної заборгованості, яка на його думку є підставною.

Суд, перевіряючи правильність проведених розрахунків кредитної заборгованості позивачем та відповідачем, також провів розрахунки щодо заборгованості, яка є підставною для стягнення з відповідача.

Відповіддю АТ «Універсал Банк» від 10.06.2025 та рухом коштів картковим рахунком по платіжній картці НОМЕР_3 за період з 17.01.2024 по 17.01.2024 підтверджується зарахування на зазначений картковий рахунок 7000,00 грн 17.01.2024. Зазначена платіжна картка належить відповідачу. Фінансовий номер власника зазначеної картки (відповідача) - НОМЕР_1 .

Водночас позивач не довів, що позичальнику видавалося 8050,00 грн тіла кредиту, підтверджуючі докази видачі кредиту в такому розмірі у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до умов договору у відповідача є обов`язок сплатити позивачу 1050,00 грн комісії, яка я відмінною за своєю природою від тіла кредиту. Однак позивач не просить стягнути з відповідача цю комісію, а тому суд її не стягує.

Станом на 01.03.2024 відповідачу нараховано процентів в розмірі 3150,00 грн (7000,00 грн тіла * 1% * 45 днів (період з 17.01.2024 по 01.03.2024).

Водночас відповідач 01.03.2024 сплатив 7780,50 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком, та визнає позивач у додаткових поясненнях від 01.07.2025.

Отже, станом на 02.03.2024, з врахуванням вимог черговості погашення визначених у ст. 19 ЗУ «Про споживче кредитування», у відповідача існував борг по тілу кредиту в розмірі 2369,50 грн (7000,00 грн тіла + 3150,00 грн нарахованих процентів 7780,50 грн сплачених коштів)

У матеріалах справи відсутнідокази того, що відповідач після 01.03.2025 сплачував кошти за кредитним договором.

Отже, за період з 02.03.2024 по 21.10.2024 відповідачу нараховано процентів в розмірі 5544,63 грн (2369,50 грн * 1% * 234 дні (кількість днів за період з 02.03.2024 по 21.10.23024)).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами станом на 21.10.2024 є правомірною у розмірі 5544,63 грн, а розмір неповернутої суми кредиту становить 2369,50 грн.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо погашення процентів тіла кредиту, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 7914,13 грн з яких 2369,50 грн тіла кредиту, 5544,63 грн заборгованості по процентах; у стягненні 5680,50 грн тіла кредиту та 34741,07 грн заборгованості по процентах необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач сплатив судовий збір в мінімальному його розмірі 2422,40 грн, то його належить стягнути з відповідача в повному обсязі, не залежно від розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копію договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025 укладений з АО «Тараненко та партнери»; додаткову угоду №39 від 07.04.2025 до вказаного вище договору про надання правничої допомоги, відповідно до якої позивач уповноважив адвокатське бюро надавати йому правову допомогу, зокрема у справі за кредитним договором відповідача; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Тараненко А.І.

Додатком №1 до вказаного вище договору про надання правничої допомоги визначено погоджену позивачем та адвокатським бюро вартість послуг правничої допомоги, зокрема:

-Складання позовної заяви 2500,00 грн / 1 год;

-Вивчення матеріалів справи 500,00 грн /1 год;

-Підготовка адвокатського запиту 500 грн/1 год;

-Підготовка та подача клопотань/заяв та інших процесуальних документів 500 грн /1 год.

Актом прийому наданих послуг від 15.05.2025 зазначено, що адвокатське бюро надало позивачу послуги правничої допомоги, а саме:

-Складання позовної заяви 2 год вартістю 5000,00 грн;

-Вивчення матеріалів справи 2 год вартістю 1000,00 грн;

-Підготовка адвокатського запиту 1 год вартістю 500,00 грн;

-Підготовка клопотання про отримання інформації про зарахування коштів 1 год вартістю 500,00 грн;

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18.

На переконання суду не були необхідними витрати пов`язані із зверненням адвоката з адвокатським запитом до банку про надання йому інформації про зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, оскільки така інформація є банківською таємницею відповідно до ст. 60 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» і її розголошення на запит адвоката не передбачено, чого адвокат не міг не знати. Тому, понесення таких витрат не було необхідним у цій справі.

У зв`язку з чим розмір витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає до розподілу необхідно зменшити на розмір понесених витрат на складання адвокатського запиту 500, 00 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 227/2301/21 містяться правові висновки, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.

Відповідач не ставив під сумнів співмірність та обґрунтованість понесених позивачем витрат на правничу допомогу, а суд самостійно позбавлений можливості здійснювати зменшення розміру витрат без відповідної заяви учасника справи.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у цій справі в розмірі 6500,00 грн (7000,00 грн 500,00 грн), які підлягають до розподілу.

Крім того відповідач у відзиві просив стягнути з позивача понесені нм витрати на правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача надав копію договору про надання правничої допомоги №1301 від 12.06.2025 укладений з адвокатом Цокало Т.М.; копію квитанції №1301 від 12.06.2025 про сплату відповідачем 9500,00 грн за договором №1301 від 12.06.2025; копія детального опису робіт (наданих послуг) у справі №159/3511/25 на суму 9500,00 грн (надання усної консультації 1500,00 грн; ознайомлення з матеріалами справи 1000,00 грн; підготовка відзиву 7000,00 грн), ця довідка підписана представником відповідача адвокатом Цокало Т.М..

Також додано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Цокало Т.М., яка підписувала та подавала відзив на позов, ордер на представництво адвокатом Цокало Т.М. інтересів відповідача у цій справі від 16.06.2025.

Однак позивач заперечив зазначений розмір витрат, вказуючи на їх необґрунтованість та неспівмірність зі складністю справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зазначає, що втручання у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.

Суд не погоджується з доводами позивача, про те, що ознайомлення з матеріалами справи та написання відзиву на позов, не є правничою допомогою. На переконання суду ознайомлення з матеріалами справи є необхідним для підготовки обґрунтованого відзиву, який є однією із заяв по суті справи. Підготовка відзиву на позовну заяву, є одним із способів реалізації права на захист у судовому провадженні. У зв`язку з наведеним, суд вважає, що витрати відповідача понесені на ознайомлення з матеріалами справи та підготовки відзиву на позов охоплюються поняттям правнича допомога, такі дії є необхідними і вони підлягають до відшкодування. Крім того суд звертає увагу, що сам позивач просить відшкодувати понесені ним витрати на правничу допомогу у тому числі за «вивчення матеріалів справи» у розмірі 500,00 грн.

Водночас, суд погоджується з твердженням позивача про неспівмірність витрат заявлених відповідачем в розмірі 9500,00 грн із складністю справи. та обсягом наданих адвокатом послуг. Складання відзиву не потребувало аналізу великої кількості документів, а у справах даної категорії наявна усталена судова практика, адвокат не вивчав додаткові джерела права, законодавства, що регулюють спір у справі, документи та доводи, якими протилежна сторона у справі обґрунтовує свої заперечення.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, враховуючи предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, заперечення позивача щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, яку поніс відповідач і яка підлягає розподілу до 5000,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витратна правову допомогу, суд враховує положення частини другої статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки суд вирішив стягнути з відповідача 7914,13 грн заборгованості за кредитним договором, що становить 16,37 % від суми позову 48 335,70 грн, то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 16,37% понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, що складає 1064,05 грн (16,37% від 6500,00 грн).

Водночас, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі, що становить 83,63% від суми понесених витрат, що складає 4181,50 грн (5000,00 грн * 83,63%), оскільки суд відмовляє у стягнення з відповідача 34741,07 грн, що становить83,63 % від суми, яку заявив позивач (48 335,70 грн).

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідає вимогам ч. 2 ст. 141 ЦПК України та правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 22.11.2023 у справі №712/4126/22.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

На підставі наведеного суд вважає за можливе зобов`язати позивач сплатити на користь відповідача різницю стягнутих судових витрат з обох сторін в розмірі 695,05 грн (4181,50 грн витрати на правничу допомогу на користь відповідача 1064,05 грн витрат на правничу допомогу на користь позивача - 2422,40 грн судового збору на користь позивача).

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №00-9571637 від 17.01.2024 у розмірі 7914,13 грн з яких:

-2369,50 грн заборгованості за тілом кредиту;

-5544,63 грн заборгованості по процентах за період по 21.10.2024.

Відмовити у стягненні з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 5680,50 грн тіла кредиту та 34741,07 грн заборгованості по процентах за період по 21.10.2024.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 695,05 грн.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або проголошення рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (02090, м. Київ, Харківська Шосе, буд. 19, оф. 2005; );

Відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Повне судове рішення складене 28.05.2025.

Головуючий:Р. Я. СМАЛЮХ