Справа № 342/1488/24
Провадження № 22-ц/4808/994/25
Головуючий у 1 інстанції Федів Л. М.
Суддя-доповідач Мальцева
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А, Луганської В.М.,

секретар Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Візінського Василя Васильовича на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 01 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частку квартири,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частку квартири.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з копією свідоцтва про право власності на житло, виданого ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 12.12.2002, позивач є власником частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане свідоцтво також було зареєстровано в органах БТІ (проведено державну реєстрацію права власності), про що свідчить виписка з інвентаризаційних матеріалів. Разом з тим відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в даному реєстрі право власності на вищевказану квартиру не зареєстровано та відсутні будь-які обтяженні (обмеження) на вказану квартиру (частку на квартиру).

Оригінал зазначеного свідоцтва позивачем був втрачений. Наразі позивач має намір розпорядитися зазначеним нерухомим майном, однак відсутність правовстановлюючих документів позбавляє його можливості це зробити. Інформація про втрату свідоцтва надруковано у газеті «Край» № 34-35 за 31.08.2023.

Свідоцтва про право власності на житло видане ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 12.12.2002. Позивач звернувся до ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» з питанням отримання повторного свідоцтва про право власності на житло або отримання дубліката свідоцтва. Однак ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» роз`яснило, що у випадку втрати, пошкодження чи зіпсування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, за видачею на заміну втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа необхідно звертатися до державного реєстратора. Реєстраційним органом в Городенківській ОТГ, який здійснює державну реєстрацію права власності, є Центр надання адміністративних послуг Городенківської міської ради Івано-Франківської області.

Центр надання адміністративних послуг Городенківської міської ради Івано-Франківської області відмовив у видачі позивачу повторного свідоцтва про право власності на житло або дублікату свідоцтва.

Відновити оригінал чи отримати дублікат правовстановлюючого документа позивач не має можливості, оскільки зазначені документи не збереглися.

З копії свідоцтва про право власності на житло, виданого ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 12.12.2002 вбачається, що власниками квартири АДРЕСА_2 по частці були: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається в тому числі із частки квартири АДРЕСА_2 .

Померлий ОСОБА_5 залишив заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, заповів своєму синові - позивачу ОСОБА_1 .. ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Таким чином, позивач ОСОБА_1 претендує на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_5 .. Позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 . Проте приватним нотаріусом позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що позивач не надав нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності померлого ОСОБА_5 на вищевказану частку квартири.

Просиввизнати за ним право власності на 1/4 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу та на 1/4 частку спірної квартир в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 01 травня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 .

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник позивача адвокат Візінський В.В. подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Доводи апеляційної скарги базуються на тому, що судом не надано відповідної належної оцінки обставинам справи і наданим доказам.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачі не заперечують його право власності, що позивач не підтвердив порушення свого права, і тому нема підстав для задоволення його позовних вимог в цій частині. Так, власник майна має право пред`явити позов у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Окрім того, у позивача відсутній інший спосіб, окрім судового позову, захистити своє право щодо відновлення втраченого документу. При цьому чинне законодавство не вимагає доведення факту оспорювання права власності для пред`явлення позову про визнання права власності у разі втрати позивачем документа, який засвідчує його право власності.

Просить рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 01 травня 2025 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та задовольнити позов в цій частині.

На адресу апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу не надходили, відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Матеріалами справи встановлено, щоквартира АДРЕСА_2 , на праві спільної часткової власності, по частці кожному, належить: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , що стверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.12.2002 р. Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, на підставі розпорядження (наказу) 65/981 від 25.10.2002, випискою з інвентаризаційних матеріалів Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 9110 від 01.10.2019 (а.с.33, 34 ).

Право власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - не зареєстровано, однак як стверджується повідомленням ЦНАП Городенківської міської ради Івано-Франківської області № 78 від 03.12.2024, при перевірці в Реєстрі прав власності на нерухоме майно державним реєстратором встановлено, що 12.12.2002 за № 2738 зареєстровано речове право власності на житло за адресою - АДРЕСА_1 , та роз`яснено про право отримання інформаційної довідки з ДРРП щодо вказаного об`єкта нерухомого майна (а.с.44-46).

Позивач звернувся до суду у зв`язку із тим, що оригінал свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.12.2002 р. Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, на підставі розпорядження (наказу) 65/981 від 25.10.2002 - втрачено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції посилався на те, що позивач ОСОБА_1 через відсутність (втрату) правовстановлюючого документу на спірну квартиру АДРЕСА_2 , не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, що прямо вказано у ч.3 ст. 1296 ЦК України, тому є підстави для визнання за позивачем право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 ..

Разом з тим суд вважав, що не доведені підстави для задоволення позову в частині визнання права власності на 1/4 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу, на підставі ст. 392 ЦК України, оскільки представником позивача не доведено порушення, невизнання та/або оспорення прав позивача як власника спірного нерухомого майна відповідачами, як і не доведено того, що відсутність (втрата) правовстановлюючого документа перешкоджає у реалізації останнім права на володіння, користування та/або розпорядження спірним об`єктом нерухомого майна.

Рішення суду оскаржується позивачем тільки в частині відмови у визнанні права власності на частину квартири у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу, тому переглядається тільки у вказаній частині.

Колегія суддів вважає, що висновок суду в оскарженій частині не повністю відповідає вимогам закону та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При цьому використання власності не може завдати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло і держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати, придбати у власність або взяти в оренду.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до положень статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Встановлено, що предметом спору у справі, що переглядається, є визнання за позивачем права власності на квартири АДРЕСА_2 у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із усталеною судовою практикою власник майна має пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджені відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється.

Отже, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, способу для відновлення порушеного права власника.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі № 453/1240/13 (провадження № 61-20741св18).

В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на право власності майна позивача у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.

Як встановлено, на підтвердження набуття права власності на квартиру позивачем надано до суду копію свідоцтво про право власності від 12.12.2002 року Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) 65/981, з якого вбачається, що ОСОБА_1 належить частки квартири АДРЕСА_2 (а.с.33) та підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів 39110 від 01.10.019 реєстровий №2738 (а.с.34).

Позивачем здійснювались досудові заходи для відновлення правовстановлюючого документу, що підтверджується розміщенням оголошення про втрату свідоцтва про право власності, виданого 12.12.2002, виданого на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 .. З інформації Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» №87 від 20.05.2024 року на звернення позивача, вбачається, що йому рекомендовано звернутися до державного реєстратора (а.с.47), інформацією Центру надання адміністративних послуг Городенківської міської ради від 03.12.2024 року №78 роз`яснено право отримання інформаційної довідки з ДРРП щодо вказаної квартири або на звернення до компетентного органу, оскільки при перевірці в Реєстрі прав власності на нерухоме майно встановлено, що 12.12.2002 року зареєстроване право власності на житло за адресою АДРЕСА_1 , видане виконавчим комітетом Городенківської міської ради (а.с.120-122).

Однак, відмовляючи у задоволені частини позовних вимог щодо визнання право власності на 1/4 частку квартири у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на спірну квартиру з підстав втрати правовстановлюючого документа, позивач вказував, що вже має право власності на спірне майно, і посилався тільки на те, що втратив правовстановлюючий документ. ОСОБА_1 надав відповідні докази таких обставин. Крім того, він просив визнати право власності на частку спірної квартир в порядку спадкування, теж у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на ту ж саму квартиру, що вже вказує на неможливість реалізації його права власності, тобто наявні докази існування передумов та підстав для застосування статті 392 ЦК України. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 640/3509/19(провадження № 61-10287св20).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

У зв`язку з вищенаведеним апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження обставини, на які посилався позивач при зверненні до суду із позовом про визнання права власності на частку квартири у зв`язку із втратою правовстановлюючого документу.

Відповідно рішення суду про відмову в цій частині позовних вимог необхідно скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог і визнання права власності на спірне майно за позивачем.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Візінського Василя Васильовича задовольнити.

Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 01 травня 2025 року в частині відмови у визнанні за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 23 липня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М.Луганська

В.А.Девляшевський