ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 682/775/25

Провадження № 22-ц/820/1684/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Зеленської В.І. від 21 травня 2025 року.

Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року ТОВ «Споживчий центр», звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що 07.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ "Споживчий центр" із заявкою про надання кредиту в сумі 9000 грн, в якій вказав свої персональні дані та підписав її електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора Е387, наданим йому кредитодавцем у вигляді коду в смс на мобільний номер телефону НОМЕР_1 . ТОВ "Споживчий центр" 07.05.2024 року надало ОСОБА_1 кредит 9000 грн. шляхом перерахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 5168-74хх-хххх-9526 строком на 98 днів з дати його видачі, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Проте відповідач свого зобов`язання за кредитним договором не виконав, його заборгованість за кредитним договором № 07.05.2024-100000129 від 07.05.2024 року складає 26757,00 грн, з яких 9000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 11907 грн - заборгованість по процентах, 1350 грн - заборгованість по комісії та 4500 грн - заборгованість за неустойкою.

За наведеного позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором № 07.05.2024-100000129 від 07.05.2024 року в сумі 26757 грн. та судові витрати.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором № 07.05.2024-100000129 від 07.05.2024 року в сумі 20907 грн. та 1892,78 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині стягнення процентів в розмірі 11907 грн. Вказує, що він відноситься до категорії осіб, які мають пільги, встановлені частиною 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», оскільки є військовослужбовцем, призваним під час мобілізації та водночас учасником бойових дій, що підтверджується записами у військовому квитку, довідкою військової частини НОМЕР_2 про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 24.10.2023 року №11614, довідкою форми 5 про перебування на військовій службі. Позовну заяву з додатками він не отримував, оскільки не перебувавав за зареєстрованим місце проживання, як діючий військовослужбовець, мобілізований з 20.05.2023 року. Тому з об`єктивних причин не мав можливості подати докази на спростування позовних вимог під час розгляду справи судом першої інстанції, з урахуванням ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України просив варахувати ці докази.

У відзиві ТОВ «Споживчий центр» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вказує, що своїм підписом в договорі відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами договору, зокрема, порядком і строками повернення кредиту та сплати процентів та зобов`язався їх виконувати.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати в частині стягнення заборгованості по процентах та змінити в частині розподілу судових витрат.

Так, встановлено, що 07 травня 2024 року ОСОБА_1 подав ТОВ "Споживчий центр" в електронному вигляді заявку на укладення кредитного договору №07.05.2024-100000129 (кредитної лінії) та погодив умови кредитування, надав Інформаційне повідомлення про контактні дані, місце роботи.

Заявка підписана ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором Е387, надісланим йому кредитодавцем ТОВ "Споживчий центр" на номер мобільного телефону НОМЕР_1 у вигляді коду в смс-повідомленні та міститься в Паспорті споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), який підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором А387.

ТОВ "Споживчий центр" уклало з ОСОБА_1 електронний кредитний договір, до якого додано пропозицію про укладення кредитного договору (оферта), яка розміщена на веб-сайті ТОВ "Споживчий центр" у загальному доступі, а також у особистому кабінеті ОСОБА_1 на вебсайті ТОВ "Споживчий центр"; заявка, сформована ОСОБА_1 на сайті ТОВ "Споживчий центр" після ідентифікації і обрання ним конкретних умов та їх схвалення ТОВ "Споживчий центр"; відповідь ОСОБА_1 про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті ТОВ "Споживчий центр" та підписана ним за допомогою одноразового ідентифікатора (кода) Е387, отриманого в смс-повідомленні на номер телефону НОМЕР_1 .

Сторони узгодили істотні умови договору: суму кредиту 9000 грн; строк надання кредиту - 98 днів з дати його надання; мету кредиту - придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; погодив спосіб і строк надання кредиту: дату надання/видачі кредиту - 07.05.2024, спосіб перерахування кредитних коштів на його банківський картковий рахунок НОМЕР_3 хх-хххх-9526, процентну ставку фіксовану - 492,75 відсотків річних, орієнтовну загальну вартість кредиту за весь строк користування кредитом 19007,73 грн, реальну річну процентну ставку - 25688,04% річних.

Згідно листа АТ КБ "ПриватБанк" № 20.1.0.0.0/7-250411/61570-БТ від 20.04.2025 року на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) банком емітовано платіжну картку № НОМЕР_5 (IBAN НОМЕР_6 ).

07.05.2024 року на картку/рахунок НОМЕР_3 хх-хххх-9526 ОСОБА_1 зараховано суму кредиту 9000 грн, що стверджується витягом з системи LIQPAY.

Згідно виписки АТ КБ "Приватбанк" 07.05.2024 року на картку НОМЕР_5 відбулося зарахування коштів в сумі 9000 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, тому підлягає стягненню з нього на користь позивача нарахована відповідно до умов договору заборгованість в розмірі 9000 грн, а також проценти за користування кредитом в сумі 11907 грн., у стягненні 1350 грн. комісії та 4500 грн. неустойки відмовлено у зв`язку з тим, що договір укладений в період дії воєнного стану в Україні.

Проте погодитися з цими висновками в частині стягнення процентів за користування кредитом не можна, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі ч.2 ст. 639 ЦК).

За змістом ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно ч.1 ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (стаття 3 Закону).

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону, чинній на момент укладення договору та подання позову, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 дійшла висновку про те, що навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.

Отже, у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.

Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14

(провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 22.11.2023 року в справі № 426/4264/19.

Апеляційний суд бере до уваги, що відповідач ОСОБА_1 був об`єктивно обмежений в можливості подання доказів.

Суд надсилав ОСОБА_1 позовну заяву з додатками за місцем його реєстрації, однак, відповідач на час розгляду справи не перебував за місцем реєстрації (проживання), оскільки проходив і продовжує проходити військову службу в іншій місцевості, тому об`єктивно був позбавлений можливості отримати вказані документи та відповідно реалізувати свої права на подання заперечень чи інших письмових доказів.

З врахуванням норми ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд дійшов висновку про можливість прийняти додані до апеляційної скарги докази ОСОБА_1 про те, що він є військовослужбовцем, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за наявності поважних причин неподання цих доказів до суду першої інстанції.

Згідно наданого апеляційному суду копії військового квитка, ОСОБА_1 з 20.05.2023 року мобілізований відповідно до указу президента України від 24.02.2022 року.

Згідно довідки Військової частини № НОМЕР_7 від 24.10.2023 року про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Відповідно до довідки №10327 від 21.09.2023 року солдат ОСОБА_1 17.08.2023 року отримав вогнепальне осколкове поранення нижніх кінцівок та вогнепальне осколкове поранення лівої верхньої кінцівки під час безпосередньої участі у бойових діях по захисту Батьківщини, при виконанні бойових завдань у складі військової частини НОМЕР_2 . Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_8 №482 від 05.06.2025 року солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом по мобілізації у військовій частині НОМЕР_9 з 09.01.2025 року.

Отже, ОСОБА_1 на час укладення кредитного договору, нарахування відсотків був і є військовослужбовцем, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а відтак на нього поширюється дія норми ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що з врахуванням пільги, передбаченої пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», проценти за користування цими кредитними коштами не мали нараховуватися ОСОБА_1 .

Тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.05.2024 року №07.05.2024-100000129 підлягають до задоволення лише в частині стягнення суми заборгованості за основною сумою боргу, що становить 9000 грн. В частині вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами відповідно до вказаного договору позов не підлягає задоволенню.

За наведеного рішення суду слід скасувати в частині стягнення процентів за користування кредитом в сумі 11907 грн., в частині розподілу судових витрат слід змінити, в решті рішення залишити без змін.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов ТОВ «Споживчий центр» заявлено з ціною 26757 грн. і задоволено на суму 9000 грн., тобто на 33,63 % (9000х100/26757грн).

При подачі позову позивач сплатив судовий збір в сумі 2422,40 грн., тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути судовий збір за подання позову у розмірі 814,65 грн. (2422,40х33,63%).

При поданні апеляційної скарги апелянтом не сплачувався судовий збір за апеляційну скаргу відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому позивач повинен у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги компенсувати державі судові витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 2021,19 грн. (11907х100/26757=44,50%; 3028х44,50% =1347,46; 1447,46х150%=2021,19).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2025 року в частині стягнення 11907 грн. заборгованості по процентах скасувати, в частині розподілу судових витрат - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, ) 814,65 грн. пронесених судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, ) 2021,19 грн. судового збору в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 24 липня 2025 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк