УХВАЛА

01 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 1806/2-899/11

провадження № 61-8988ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Тумка Володимир Анатолійович, на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 жовтня 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 10 червня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза Олександра Леонідовича щодо визнання протиправною та скасування постанови у виконавчому провадженні від 30 квітня 2020 року № НОМЕР_1, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза О. Л.

Скаргу обґрунтовував тим, що у провадженні приватного виконавця Мукореза О.Л. перебуває виконавче провадження по виконанню рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 грудня 2012 року у справі №1806/2-899/11, відповідно до якого у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25 травня 2007 року №014/15-12/2734 звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру

АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , передану в іпотеку за іпотечним договором № 1097 від 25 травня 2007 року шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, яка буде визначена на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав

та професійну оціночну діяльність суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом. З огляду на воєнний стан в Україні, приписи Закону України

від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон України №2120-ІХ), заявник вважає, що законом встановлена заборона на звернення стягнення на вказане у судовому рішенні майно, а тому приватний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу АТ «Райффайзен Банк». У зв`язку із чим звертався до приватного виконавця з клопотанням про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», проте це клопотання залишено без задоволення. Вважає таку відмову неправомірною та просить зобов`язати приватного виконавця повернути виконавчий документ стягувачу (Акціонерному товариству «Райффайзен Банк»).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 жовтня 2024 року, залишеною без змін постановою Сумського апеляційного суду від 10 червня

2025 року, у задоволенні скарги представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Тумки В. А., на дії приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза О. Л. відмовлено.

У липні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Тумка Володимир Анатолійович, на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 жовтня 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 10 червня 2025 року, де посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким скаргу задовольнити.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що судами попередніх інстанцій не було враховано, що оскільки законом встановлено заборону на звернення стягнення на майно боржника у вказаній справі, виконавець мав повернути виконавчий документ стягувачу.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 431 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі в тому числі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача.

Відповідно до пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення»

Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом України

від 15 березня 2022 року №2129-ІХ на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:

«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 грудня 2012 року по справі №1806/2-899/11 позовну заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, в рахунок погашення заборгованості

за кредитним договором від 25 травня 2007 року №014/15-12/2734 в розмірі 77060,09 доларів США (за курсом НБУ станом на 01 листопада 2012 року становить 615 941,30 грн, в тому числі сума основного боргу - 43018,21 доларів США,

що еквівалентно 358952,69 грн, сума відсотків - 17950,78 доларів США,

що еквівалентно 76534,19 грн, пеня за несвоєчасне погашення кредиту -

7 885,24 доларів США, що еквівалентно 14 137,25 грн, пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 8 205,86 доларів США, що еквівалентно 12 813,09 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - чотирикімнатну квартиру під

АДРЕСА_1 , загальною площею 75,32 кв. м, житловою площею

49,2 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , які проживають за адресою АДРЕСА_2 , передану в іпотеку за іпотечним договором №1097 від 25 травня 2007 шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, яка буде визначена на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом, вирішено питання судових витрат.

У квітні 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Мукорез О. Л. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-899/11, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми 15 січня 2013 року, на виконання вищезазначеного рішення суду від 28 грудня 2012 року (ВП НОМЕР_1), де боржником у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 є ОСОБА_1

21 серпня 2024 року представник ОСОБА_1 , адвокат Тумка В. А., звернувся до приватного виконавця Мукореза О. Л. з клопотанням про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», посилався на положення Закону України №2120-ІХ від 15 березня 2022 року, яким був доповнений розділ VI Закону України «Про іпотеку» пунктом 5-2.

04 вересня 2024 року ОСОБА_1 отримав відповідь приватного виконавця Мукореза О. Л. від 27 серпня 2024 року №10003, відповідно до якої відсутні підстави

для закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 або повернення виконавчого документа стягувачу.

Відмовляючи у задоволенні заяви суде попередніх інстанцій обґрунтовано керувалися тим, що положення статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) Закону України «Про іпотеку», не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом (від 15 березня 2022 року

№ 2120-IX) лише запроваджене зупинення виконання цих правил. У тридцятиденний строк після припинення воєнного стану дія згаданих правил відновиться.

Доводи щодо встановлення вищезгаданим законом заборони щодо звернення стягнення на майно боржника є безпідставними, оскільки дія відповідних правових норм зупинена, у зв`язку із цим у приватного виконавця Мукореза О. Л. відсутні підстави для повернення стягувачу виконавчого листа.

Верховний Суд погоджується із висновками, викладеними у оскаржуваних судових рішеннях.

Заявник посилається на статтю 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме пункт 9 частини першої, де зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Верховний Суд у своїй постанові від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15 зазначив, що «на момент ухвалення Верховним Судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування». У постанові також зазначено, що згадані у Законі України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» норми права (стаття 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.

Спеціальний закон стосується зупинення процедури виконання судових рішень на період дії воєнного, надзвичайного стану, тому некоректно тлумачити його приписи як такі, що стосуються заборони щодо звернення стягнення, оскільки за наявності відповідних підстав та за умови припинення воєнного стану процедуру виконання буде відновлено. Доводи заявника щодо необхідності повернути виконавчий лист стягувачу не мають сенсу, оскільки відомостей щодо погашення заборгованості судами не встановлено, а повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Отже, аргументи заявника ґрунтуються на неправильному тлумаченні приписів законодавства, а тому не заслуговують на увагу. Правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З огляду на зміст оскаржуваного судового рішення та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частинами третьою та четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Тумка Володимир Анатолійович, на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 жовтня 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 10 червня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза Олександра Леонідовича щодо визнання протиправною та скасування постанови у виконавчому провадженні від 30 квітня 2020 року № НОМЕР_1, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», ОСОБА_2 , відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник