Провадження № 22-ц/802/223/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

представника ВДВС ОСОБА_1 ,

представника стягувача Мельник В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою боржника ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року боржник ОСОБА_2 звернувся до суду з даною скаргою, на обґрунтування якої зазначав, що він, маючи намір реалізувати своє право на реєстрацію та відчуження нерухомого майна, дізнався в нотаріуса про наявність арештів, зареєстрованих в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Вказував, що він звертався до Відділу ДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ, де отримав Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Згідно із наданою інформацією йому стало відомо, що було накладено ряд арештів на його майно у зв`язку з примусовим виконанням судових рішень. Крім того, державним виконавцем повідомлено, що надати копії постанов виконавчого провадження неможливо, оскільки всі виконавчі провадження передані до архіву та знищені відповідно до законодавства України. Також на підставі ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» йому повідомлено про відсутність підстав для зняття арештів в межах наведених вище проваджень. Разом з тим, у відповіді відділу ДВС зазначається про наявність інших виконавчих проваджень, які вже не перебувають на виконанні у Відділі та є завершеними. Вважав, що наявність обтяження нерухомого майна, накладеного державними виконавцями відділу ДВС м. Луцька перешкоджає здійсненню його майнових прав.

Враховуючи наведене, просив суд визнати бездіяльність державних виконавців Відділу ДВС у м. Луцьку протиправною та зобов`язати посадових осіб ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ скасувати арешти на його майно , накладені:

згідно з постановою про арешт майна боржника №46802436 від 10.03.2015 р., номер запису про обтяження 9048409;

згідно з постановою про арешт майна боржника №50190362 від 17.02.2016 р., номер запису про обтяження 14507433;

згідно з постановою про арешт майна боржника №55048733 від 06.11.2017 р., номер запису про обтяження 36638643;

згідно з постановою про арешт майна боржника №59486437 від 14.08.2020 р., номер запису про обтяження 37760011;

згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження №8/244/10 від 17.02.2010 р., реєстраційний номер обтяження 9531629;

згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження АА№655156 від 15.05.2009 р., реєстраційний номер обтяження 10071354;

згідно з постановою про арешт майна боржника б/н від 13.05.2011р., реєстраційний номер обтяження 11169177;

згідно з постановою про арешт майна боржника № 32076132 від 09.04.2012р., реєстраційний номер обтяження 12373984.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2024 року скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця залишено без задоволення.

Не погодившись із даною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій покликався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та незаконність даної ухвали суду.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що наявність протягом тривалого часу нескасованих арештів на майно, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувачів, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору з боржника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, яке закріплено у ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, відмова державного виконавця Відділу ДВС у місті Луцьку про зняття арешту з належного йому нерухомого майна є неправомірною. Вказує, що поза увагою суду залишились такі обставини , що виконавчі провадження закінчені, або інформація щодо них відсутня у відділі ДВС і стягувач не скористався правом повторно пред`явити виконавчі документи до виконання протягом строків, установлених статтею 12 Закону. Зазначає, що в матеріалах відсутні будь-які документально підтверджені відомості про те, що з часу закінчення виконавчих проваджень до дня розгляду даної справи у суді першої інстанції органами державної виконавчої служби проводились виконавчі дії з примусового виконання зазначених виконавчих документів. Таким чином, збереження арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння майном. Наведене дає підстави для висновків про помилковість висновків суду про відмову у задоволенні скарги. Просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У письмових поясненнях представник стягувача АТ КБ «Приватбанк» заперечила доводи апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року було зупинено апеляційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом справи № 2/1522/11652/11 за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гусєва О.О.

27 травня 2025 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднений повний текст постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2025 року за наслідками перегляду справи № 2/1522/11652/11 за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гусєва О.О.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 23 червня 2025 року провадження у даній справі поновлено та призначено до судового розгляду судом апеляційної інстанції.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судове засідання боржник не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи, про що свідчить відповідна розписка про вручення рекомендованого повідомлення (а.с.86). Отже, суд ухвалив розгляд справи проводити за його відсутності, що не суперечить вимогам ст.372 ЦПК України.

09.07.2025 року до апеляційного суду надійшла письмова заява ОСОБА_4 - представника боржника ОСОБА_2 , в якій вона просила подану ним скаргу на бездіяльність державних виконавців ВДВС м. Луцька залишити без розгляду у зв`язку зі зміною правової позиції боржника. Однак, з огляду на стадію розгляду справи та норми п.5 ч 1 ст.257 та ст.374, 377 ЦПК України, колегія суддів відмовила в задоволенні даного клопотання.

Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та обговоривши наявні докази у справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом установлено, що ОСОБА_2 , маючи намір реалізувати своє право на реєстрацію та відчуження нерухомого майна, виявив наявність арештів, зареєстрованих в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В подальшому ОСОБА_2 звернувся до ВДВС м. Луцька ЗМУ МЮ для з`ясування даних обставин, у відповідь отримавши листа, з якого вбачається, що на виконанні у Відділі перебували, зокрема такі виконавчі провадження.

- ВП № 23362838 за виконавчим листом Луцького міськрайонного суду №2н- 1806 від 04.12.2009 про стягнення з ОСОБА_5 в користь ВАТ "Сведбанк" 13524 грн боргу та 97,62 грн судових витрат, в межах якого 06.03.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу в порядку п.2 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження.

Як видно із інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис про арешт майна в користь «Сведбанку» внесено під номером 9531629 на підставі постанови № 8/244/10 від 17.02.2010.

- ВП № 36981542 з виконання виконавчого листа Індустріального райсуду м. Дніпропетровська №2/0417 від 02.11.2012 , відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 у розмірі 609404,48 звернуто стягнення на предмет застави автомобіль Renault Magnum, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; причіп бортовий тентовий Fruehauf, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належать на праві власності ОСОБА_2 , шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля з правом продажу ПАТ КБ "Приватбанк" з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "Приватбанк" усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, в межах якого 09.04.2014 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п.7 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження;

- ВП № 17880374 з виконання виконавчого листа Локачинського районного суду №2-179 від 31.08.2009 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 в користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 277918,30 грн боргу, в межах якого 24.06.2011 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п.8 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження (Залишок боргу становить 216084,70 грн, залишок виконавчого збору - 20921,43 грн).

- ВП № 31581619 з виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду від 23.08.2011 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на користь ПАТ"Ерсте Банк" 276428 грн, у межах якого 05.03.2014 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п.2 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження.

- ВП № 33104312 з виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду №2- 5059/11 від 26.05.2011 про солідарне стягнення із ОСОБА_2 в користь ПАТ "ПриватБанк" заборгованості в сумі 299879 грн 65 коп., у межах якого 28.10.2013 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п.2 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження.

- ВП № 11779941 з виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду №2- 5583 від 14.11. 2008 про стягнення з ОСОБА_2 в користь ЗАТ КБ " Приватбанк" 141954,78 грн боргу, 856 грн судових витрат, у межах якого 10.12.2013 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п.2 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження.

- ВП № 32076132 з виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду №2- 8458/11 від 06.03.2012 про солідарне стягнення з ОСОБА_8 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "КБ Надра" 326784,91 грн боргу, в межах якого 30.10.2014 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в порядку п.10 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження, що підтверджено державним виконавцем в суді апеляційної інстанції витягом з ВП-спецрозділ по даному стягненню.

- ВП № 26449748 з виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду №2- 9202 від 06.05.2011 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на користь ВАТ КБ "Надра" 48604,26 грн боргу та по 303,02 грн судових витрат з кожного, у межах якого 06.03.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п.2 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження.

Запис про обтяження за даним боргом внесено в Реєстр обтяжень за № 1169177 від 13.05.2011.

- ВП № 47638296 з виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду №7208/2012 від 02.11.2012 про звернення стягнення з ОСОБА_2 на предмет застави:- автомобіль Renault Magnum, 1999 р.в.- Причіп бортовий тентовий Fruehauf тa стягнути заборгованість по кредитному договору, в межах якого 28.03.2016 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п.7 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження.

- ВП № 55048733 з виконання виконавчого напису Дніпровського міського округу Бондар І.М. № 7888, виданого 14.08.2017, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 2952999,96 грн, у межах якого 18.06.2020 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу в порядку п.7 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження.

- ВП №50190362 з виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду №2-383/08, виданого 09.02.2009 , про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в розмірі 142810,78 грн, в межах якого 18.05.2017 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п.7 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження.

За цим же рішенням було відкрито щодо цього ж боржника ВП № 59486437.

- ВП № 59486437 з виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду № 2- 5583/08, виданого 09.02.2009, про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості у розмірі 142810, 78 грн, в межах якого 14.08.2020 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п.2 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження.

- ВП № 52539071 з виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду № 2- 2902, виданого 25.11.2010, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Надра" заборгованості в сумі 49210,30 грн, у межах якого 18.05.2017 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п.7 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження;

- ВП № 52538705 з виконання виконавчого листа Локачинського районного суду № 2- 179/09, виданого 31.08.2009, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 у користь ПАТ "ОТП Банк" заборгованості за кредитом 275976,30 грн, а також 1700,00 грн судового збору та 242,00 грн витрат. Згідно з відміткою у виконавчому документі залишок боргу становить 216084,70 грн, в межах якого 18.06.2020 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п.7 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження.

- ВП № 52538659 з виконання судового наказу Луцького міськрайонного суду № 2н-56/11/0307, виданого 14.10.2011 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укртелеком» боргу в сумі 365,48 грн, в межах якого 26.06.2017 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п.2 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження.

- ВП № 33167320 з виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду № 2/154/110307, виданого 04.10.2011, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 в користь ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" 31463,81 грн заборгованості, в межах якого 18.05.2017 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п.7 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження.

- ВП № 33168193 з виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду № 2/154/11/0307, виданого 04.10.2011, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк " заборгованості в сумі 217,32 грн, в межах якого 18.05.2017 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п.7 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Пунктом 9 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно із вимогами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважать, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення викладені у статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно із п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

З аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що у разі закінчення виконавчого провадження накладений в ньому арешт підлягає до зняття.

Однак, як зазначено в правових висновках постанови ВП ВС від 14 травня 2025 року у справі №2/1522/11652/11, виконавець знімає арешт з майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав (частина перша ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у чинній на даний момент редакції). Подібні положення містяться у частині першій статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній раніше. Також виконавець знімає арешт з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 11 частини першої статті 37 чинної редакції Закону України «Про виконавче провадження».

У незакінченому виконавчому провадженні виконавець знімає арешт з майна боржника у випадках, визначених частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», з-поміж яких: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно тощо.

Також виконавець знімає арешт з майна боржника, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню (частина четверта статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини третьої статті 60 попередньої редакції Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (аналогічні положення містить частина третя статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції).

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 60 попередньої редакції Закону України «Про виконавче провадження»; частина п`ята статті 59 чинної редакції Закону України «Про виконавче провадження»).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у п.78 постанови від 14 травня 2025 року у справі №2/1522/11652/11 вказала, що нормою пункту 16 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень (в редакції від 01.11.2022) визначено, що у разі якщо виконавче провадження, за яким подано заяву про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення, знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.

Разом з тим, державний виконавець в суді апеляційної інстанції пояснила, що матеріали вищевказаних виконавчих проваджень знищені, оскільки відповідно до п.2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Додатково повідомила, що номер запису про обтяження 9048409 внесений відповідно до постанови про арешт майна боржника №46802436 від 10.03.2015 р., відсутній відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта Номер інформаційної довідки: 434473068 Дата, час формування: 08.07.2025 10:03:24.(інформацій на довідка додається)

У даній справі виконавчі документи поверталися стягувачу за приписами попередньої редакції ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», яка не передбачає обов`язкового зняття арешту з майна боржника державним виконавцем.

Отже, встановлено, що як убачається з матеріалів справи, на виконанні у ВДВС перебували декілька виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_2 з виконання різних виконавчих листів, які мали різні наслідки їх закінчення, однак жодна з тих постанов про накладення арешту, які оскаржуються боржником , не була накладена в межах виконавчих проваджень, які закінчені з підстав, які би давали за законом право зняти арешт, оскільки виконавчі листи були повернуті стягувачам, а у випадку ВП 32076132 направлено в інший ВДВС, тобто завершено на підставі п.10 ст. 49 Закону в попередній редакції.

Разом з тим, щодо ВП 46802436 немає відомостей про накладення арешту в Реєстрі обтяжень, а щодо ВП АА/655156 взагалі відсутні відомості про наявність такого провадження у ВДВС.

Отже, оскільки і боржник ОСОБА_2 не надає жодних відомостей щодо судових рішень, даних про суми стягнень та стягувачів за названими ним виконавчими провадженнями, то в цій частині слід відмовити в задоволенні його скарги з підстав недоведеності вимог скарги. В решті ж заявлених вимог скарги також слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю, оскільки всі інші названі боржником виконавчі провадження були закінчені ВДВС не у зв`язку з повним виконанням судових рішень, а повернуті стягувачам і могли бути пред`явлені до виконання повторно, як це було зроблено щодо ВП № 50190362 та ВП № 59486437 про стягнення в користь АТ КБ «Приватбанк» 142810,78 грн, що повторно пред`явлено до примусового виконання 25 січня 2025 року.

Отже, встановивши невиконання виконавчих листів боржником та недоведення апелянтом обставин, на які він покликається в скарзі та в апеляційній скарзі, у суду були відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника, з чим погоджується колегія суддів.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 не доведено належним чином обґрунтованість підстав скарги, а саме, правових підстав визнання діяльності державного виконавця незаконною та зняття арешту з майна, яке було накладено в межах виконавчих проваджень.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2024 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді