_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3299/25
РІШЕННЯ

Іменем України

28.07.2025 м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Цирфи К.А., за участі:

- секретаря судового засідання Дімової Є.В.,

- представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи

У травні 2025 року до Київського районного суду м. Одеси з позовом звернулася ОСОБА_2 (далі також позивач), поданим в її інтересах представником ОСОБА_3 до Територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , котра належала її дядькові ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем після смерті свого дядька ОСОБА_4 відповідно до закону за правом представлення. Після смерті дядька позивач звернулася до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі для отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак постановою державного нотаріуса від 11.03.2025 їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують ступінь родинних відносин (споріднення) зі спадкодавцем. Означені обставини стали підставою для звернення з цим позовом до суду.

Правом надання відзиву на позов відповідач не скористався.

Заяви та клопотання учасників справи

05.05.2025 представником позивача разом з позовом до суду подано клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 23.05.2025 вказане клопотання задоволено.

Також 05.05.2025 представником позивача разом з позовом до суду подано клопотання про допит свідків.

Ухвалою суду від 03.07.2025 вказане клопотання задоволено.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 23.05.2025 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовчі судові засідання призначалися на 17.06.2025 та 03.07.2025.

Ухвалою суду від 03.07.2025 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду на 21.07.2025.

У судовому засіданні, 21.07.2025, представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Фактичні обставини справи

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд доходить висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 09.11.2020 Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), підтверджено факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 11388 від 09.11.2020.

Спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 становить, зокрема, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності спадкодавця на означену квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 401141775 від 28.10.2024 (реєстраційний номер ОНМ 100).

Матеріалами спадкової справи № 1224/2020 підтверджено, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є його племінниця по материній лінії ОСОБА_2 .

Постановою державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пінігіної Т.М. від 11.03.2025 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкову квартиру, оскільки у неї відсутні документи, які підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем.

Щодо наявних родинних відносин судом установлено, що згідно з архівною довідкою уповноваженого органу Азербайджанської Республіки № DA-01242-2021 від 12.08.2021 підтверджено, що в Книзі реєстрації за 1939 рік по Ворошиловському району м. Баку значиться актовий запис про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого записані: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Також, згідно з архівною довідкою уповноваженого органу Азербайджанської Республіки № 3-48-DA/2-02665/2023 від 28.12.2023 підтверджено, що в Книзі реєстрації за 1931 рік по Ворошиловському району м. Баку значиться актовий запис про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якої записані: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 10.01.1953 між ОСОБА_8 , 1930 року народження, та ОСОБА_7 , 1931 року народження, укладено шлюб, зареєстрований Міським РАЦС м. Баку, актовий запис № 11 від 10.01.1953. Після одруження подружжю визначено прізвища « ОСОБА_9 / ОСОБА_9 ».

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 16.08.1957 РАЦС Ворошиловського району м. Баку, підтверджено факт народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками якої записані: ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .

З аналізу указаних документів логічно прослідковується, що батьками спадкодавця ОСОБА_4 та матері спадкоємиці ОСОБА_10 (дошлюбне прізвище ОСОБА_11 ) є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Відповідно ОСОБА_2 є племінницею ОСОБА_4 по материній лінії.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 10.07.1990 Жовтневим РАЦС м. Одеси, підтверджено факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 , актовий запис № 1711 від 10.03.1986.

Відтак, позивачем надано достатній перелік документів та вжито усіх належних заходів, направлених на отримання документів, які підтверджують родинні відносини спадкодавця зі спадкоємцем.

Мотиви прийнятого рішення

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 41 Основного Закону України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цієї статті Конституції України кореспондуються із положеннями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття «власність», яке передбачене ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, має автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, воно охоплює певні інші права та інтереси, які не є обмеженими в розумінні Конвенції, зокрема, майнові інтереси спадкоємців на спадкове майно.

Там, де майновий інтерес за своєю природою є вимогою, він може розглядатися як «майно» тільки тоді, коли він має достатню підставу у національному законодавстві або у разі встановлення такого інтересу остаточним судовим рішенням, яке може бути виконано (п. 59, рішення у справі «Грецькі нафтопереробні заводи «Стрен» і «Стратіс Андреадіс проти Греції» (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece), від 09.12.1994, Серія А, № 301-В, ст. 84,).

Відтак, майновий інтерес, який виражається у майнових вимогах спадкоємців, підлягає захисту із застосуванням правових стандартів, визначених ст. 6 Конвенції та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції в контексті права мирно володіти своїм майном та можливості його обмеження не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами права.

Згідно з нормами книги шостої «Спадкове право» ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України).

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України).

Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1261 ЦК України).

Також, за правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до пп. 4.12, 4.16, 4.19 п. 4 гл. 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Під час судового розгляду установлено, що після смерті ОСОБА_4 єдиним спадкоємцем на законом є його племінниця ОСОБА_2 за правом представлення. Остання прийняла спадщину у порядку, визначеному ЦК України. Інших спадкоємців, окрім позивача, не має. За результатами вжитих ОСОБА_2 заходів, остання отримала достатній перелік документів, які підтверджують родинні відносини спадкодавця зі спадкоємцем, однак державним нотаріусом прийнято рішення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Висновки суду

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).

Суд відмічає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Проаналізувавши заяви по суті справи та надані сторонами докази на їх підтвердження у поєднанні із застосованими правовими нормами, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що позивачем доведено перед судом належними та допустимими доказами факт родинних відносин спадкодавця зі спадкоємцем, вчасного звернення про прийняття спадщини та заведення спадкової справи.

З урахуванням викладеного суд уважає, що визнання права власності в порядку спадкування у цій справі буде найбільш ефективним способом захисту невизнаних прав позивача.

Іншого перед судом не доведено.

Судові витрати

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_2 до Територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , котра належала її дядькові ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення тексту повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНКОПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 );

Відповідач: Одеська міська рада (код ЄДРПОУ № 26597691, адреса: м. Одеса, площа Думська, буд. 1);

Суддя К. А. Цирфа