Провадження №: 6/336/221/2025
УХВАЛА

іменем України

01 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Нагорних О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 336/3070/24 (номер провадження № 6/336/221/2054) за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Богач Алла Олександрівна про відстрочення виконання судового рішення по цивільній справі ЄУН 336/3070/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, про порядок участі батька у вихованні дітей, -

встановив:

19 червня 2025 року представник заявника звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із заявою про відстрочення виконання судового рішення по цивільній справі ЄУН 336/3070/24, в якій просить порядок виконання спілкування та способів участі батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вихованні малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначений у рішенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2024 р. по справі № 336/3070/24 відстрочити на час дії воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном, за виключенням систематичного спілкування батька дітей із дітьми по телефону та/або за допомогою відеозв`язку один раз на тиждень, а саме: кожної середи у проміжок часу з 16-00 до 19-00 години, але не менше однієї години.

В обґрунтування заяви представник заявника зазначає, що 29 жовтня 2024 року, Шевченківським районним судом м. Запоріжжя було прийнято рішення у справі № 336/3070/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, про порядок участі батька у вихованні дітей, згідно резолютивної частини якого, вирішено:

Визначити час спілкування та способи виховання малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши для ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 :

- до досягнення дітьми 6-тирічного віку систематичні побачення батька дітей ОСОБА_2 із дітьми, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щотижня у першу та другу суботу місяця, третю та четверту неділю місяця з 9-00 до 12-00 в присутності матері за місцем мешкання дітей з можливістю прогулянок з дітьми в парку;

- після досягнення дітьми 6-ти річного віку систематичні побачення батька дітей ОСОБА_2 із дітьми, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без обмежень місць зустрічей, з можливістю відвідування місця проживання батька дітей ОСОБА_2 один раз на тиждень, з урахуванням графіку занять дітей, без присутності матері, а саме: кожної суботи з 10:00 години суботи до 10:00 години неділі;

- систематичне спілкування батька дітей, ОСОБА_2 , із дітьми, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , по телефону та/ або за допомогою відеозв`язку один раз на тиждень, а саме: кожної середи у проміжок часу з 16-00 до 19-00 години, але не менше однієї години;

- можливість спільного відпочинку батька дітей, ОСОБА_2 , із дітьми, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , (на морі, в горах, оздоровчих, відпочивальних центрах, курортах, еко-садибах, заміських клубах, тощо) два рази на календарний рік по сім календарних днів кожен раз, без урахування часу на дорогу до місця відпочинку, незалежно від графіку систематичних побачень, після досягнення дітьми шестирічного віку без присутності матері ОСОБА_1 та з урахуванням графіку занять дітей;

- періодичні побачення батька дітей, ОСОБА_2 , із дітьми, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , в день народження батька дітей, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 кожного року, або на наступний день після дня народження батька дітей, незалежно від графіку систематичних побачень, після досягнення дітьми шестирічного віку, без присутності матері ОСОБА_1 та з урахуванням графіку занять дітей;

- періодичні побачення батька дітей, ОСОБА_2 , із дітьми ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , в день народження дітей, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_4 кожного року, або на наступний день після дня народження дітей кожного року, незалежно від графіку систематичних побачень, після досягнення дітьми шестирічного віку, без присутності матері ОСОБА_1 та з урахуванням графіку занять дітей;

- періодичні побачення батька дітей, ОСОБА_2 , із дітьми, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , в святкові дні: Новий рік (01 січня кожного року) після досягнення дітьми шестирічного віку, без присутності матері ОСОБА_1 та з урахуванням графіку занять дітей.

В іншій частині позову відмовити.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 29.01.2025 р. по справі № 336/3070/24 зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Як слідує з обставин справи, позивач наразі перебуває на території України, а відповідачка з дітьми з метою забезпечення їх безпеки, виїхала за межі України та перебуває у Федеративній республіці Німеччина, у зв`язку із збройною агресією рф.

Відтак, виконати фактично присуджений судом час спілкування та способи виховання ОСОБА_2 малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не є можливим, так як сторони перебувають віддалено один від одного та в різних країнах.

Зазначене в свою чергу є достатньою підставою для відстрочення виконання такого судового рішення на період дії воєнного стану.

Заявник та його представник в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Представник заявника надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності заявника, заяву про відстрочення виконання рішення суду підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та просили врахувати письмові заперечення щодо заяви про відстрочення виконання рішення суду. ОСОБА_2 та його представник вказали, що позивач зможе відвідати дітей за кордоном, а відстрочення судового рішення в цій частині позбавить позивача можливості поспілкуватись з дітьми у спосіб, який наведений у рішенні суду.

Станом на червень 2025 року дітям не виповнилось і п`яти років. Шість років ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виповниться 21 серпня 2026 року.

Таким чином, реалізація рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2024 року у справі №336/3070/24 в наведеній вище частині можлива лише після 21 серпня 2026 року. Отже, потреби у відстроченні виконання рішення в цій частині взагалі немає, а заява передчасна.

ОСОБА_2 докладає всіх зусиль для того, щоб налагодити емоційний контакт з дітьми, щоб діти з раннього віку звикали до нього, щоб у них формувалось власне уявлення про батька, яке засноване на досвіді власного спілкування, а не опосередкованого через інших осіб. Формування емоційного зв`язку, який виникає між батьком та дітьми, відбувається за умови їх спілкування та проведення часу разом. Суд, при ухваленні рішення по цій справи, виходив з позиції, що позивач, будучи батьком, має право брати участь у вихованні дітей, не залежно від того, які склались відносини між ним та відповідачем. При вирішенні цієї справи суд виходив з принципу забезпечення якнайкращих інтересів дітей, які мають право знати свого батька, отримувати увагу, турботу і любов від батька. Роль батька у вихованні дітей не менш важлива, ніж роль матері і в жодному разі не повинна обмежуватися матеріальним забезпеченням. Діти своє уявлення про батька повинні формувати із власного досвіду спілкування з ним, а не через відповідача.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини (див. рішення у справі Странд Лоббен та інші проти Норвегії, № 37283/13, 30 листопада 2017 року; рішення у справі Хаддад проти Іспанії, № 16572/17, 18 червня 2019 року).

Відстрочення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2024 року у справі №336/3070/24 негативно вплине на встановлення емоційного зв`язку між батьком та доньками. Діти підростають, і якщо усунути батька від участі у вихованні дітей, то згодом встановити зв`язок з дітьми буде складніше.

ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2024 року у справі №336/3070/24.

Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив вирішити справу з урахуванням пояснень ссторін, а також прав та законних інтересів дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши заяву про відстрочення виконання рішення суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

В статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України N 5-рп/2013 від 26.06.2013 року у справі N 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Вирішення питання про відстрочення та розстрочення виконання судового рішення регламентується статтею 435 ЦПК України, яка розміщена у розділі VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)».

За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання (частина перша статті 435 ЦПК України).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина третя статті 435 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, про встановлення порядку участі батька у вихованні дітей задоволено частково. Судом ухвалено: визначити час спілкування та способи виховання малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши для ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 :

- до досягнення дітьми 6-тирічного віку систематичні побачення батька дітей ОСОБА_2 із дітьми, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щотижня у першу та другу суботу місяця, третю та четверту неділю місяця з 9-00 до 12-00 в присутності матері за місцем мешкання дітей з можливістю прогулянок з дітьми в парку;

- після досягнення дітьми 6-ти річного віку систематичні побачення батька дітей ОСОБА_2 із дітьми, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без обмежень місць зустрічей, з можливістю відвідування місця проживання батька дітей ОСОБА_2 один раз на тиждень, з урахуванням графіку занять дітей, без присутності матері, а саме: кожної суботи з 10:00 години суботи до 10:00 години неділі;

- систематичне спілкування батька дітей, ОСОБА_2 , із дітьми, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , по телефону та/або за допомогою відеозв`язку один раз на тиждень, а саме: кожної середи у проміжок часу з 16-00 до 19-00 години, але не менше однієї години;

- можливість спільного відпочинку батька дітей, ОСОБА_2 , із дітьми, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , (на морі, в горах, оздоровчих, відпочивальних центрах, курортах, еко-садибах, заміських клубах, тощо) два рази на календарний рік по сім календарних днів кожен раз, без урахування часу на дорогу до місця відпочинку, незалежно від графіку систематичних побачень, після досягнення дітьми шестирічного віку без присутності матері ОСОБА_1 та з урахуванням графіку занять дітей;

- періодичні побачення батька дітей, ОСОБА_2 , із дітьми, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , в день народження батька дітей, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 кожного року, або на наступний день після дня народження батька дітей, незалежно від графіку систематичних побачень, після досягнення дітьми шестирічного віку, без присутності матері ОСОБА_1 та з урахуванням графіку занять дітей;

- періодичні побачення батька дітей, ОСОБА_2 , із дітьми ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , в день народження дітей, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_4 кожного року, або на наступний день після дня народження дітей кожного року, незалежно від графіку систематичних побачень, після досягнення дітьми шестирічного віку, без присутності матері ОСОБА_1 та з урахуванням графіку занять дітей;

- періодичні побачення батька дітей, ОСОБА_2 , із дітьми, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , в святкові дні: Новий рік (01 січня кожного року) після досягнення дітьми шестирічного віку, без присутності матері ОСОБА_1 та з урахуванням графіку занять дітей.

В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 29.01.2025 р. по справі № 336/3070/24 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення набрало законної сили.

Виконанням виконавчого документа досягається єдина мета - виконання відповідного рішення суду. У виконавчому провадженні безумовно має застосовуватися принцип розумної обачності.

Батько, який проживає окремо від своєї дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ може бути тимчасовою і нетривалою.

З урахуванням позиції учасників справи, інтересів дітей та їх віку, суд визначив порядок участі позивача у вихованні дітей, що відповідає їх інтересам та сприятиме поступовому відновленню психоемоційного контакту між дітьми та батьком. Відомостей про те, що проведення дітьми часу з батьком становить ризик для їх благополуччя чи безпеки, судами не здобуто.

ОСОБА_2 докладає всіх зусиль для того, щоб налагодити емоційний контакт з дітьми, щоб діти з раннього віку звикали до нього, щоб у них формувалось власне уявлення про батька, яке засноване на досвіді власного спілкування, а не опосередкованого через інших осіб. Формування емоційного зв`язку, який виникає між батьком та дітьми, відбувається за умови їх спілкування та проведення часу разом. Суд, при ухваленні рішення по цій справи, виходив з позиції, що позивач, будучи батьком, має право брати участь у вихованні дітей, не залежно від того, які склались відносини між ним та відповідачем. При вирішенні цієї справи суд виходив з принципу забезпечення якнайкращих інтересів дітей, які мають право знати свого батька, отримувати увагу, турботу і любов від батька. Роль батька у вихованні дітей не менш важлива, ніж роль матері і в жодному разі не повинна обмежуватися матеріальним забезпеченням. Діти своє уявлення про батька повинні формувати із власного досвіду спілкування з ним, а не через відповідача.

Взявши до уваги, що позивач перебуває на військовій службі та бере участь у відсічі збройній агресії держави-окупанта, доцільно створити йому умови для реалізації права на контакт з дітьми у порядку визначеному в рішенні суду.

ОСОБА_2 надав до суду довідку про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин, що свідчить про відсутність психіатричних розладів.

ОСОБА_2 вказує, що він зможе відвідати дітей за кордоном, а відстрочення судового рішення в цій частині позбавить позивача можливості поспілкуватись з дітьми у спосіб, який наведений у рішенні суду.

Відстрочення виконання судового рішення про контакт батька з дитиною фактично на невизначений строк може призвести до ілюзорності захисту прав та інтересів учасників цієї справи. До того ж необхідно враховувати, що відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня його ухвалення (частина шоста статті 435 ЦПК України).

Більш того, органи і служби у справах дітей і суди повинні вживати дієвих заходів з метою надання підтримки у вирішенні проблем у стосунках між заявником і дітьми, реалізації на практиці гарантій взаємного спілкування батька і дитини.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини (рішення ЄСПЛСтранд Лоббен та інші проти Норвегії, N 37283/13, 30 листопада 2017 року; рішення ЄСПЛ Хаддад проти Іспанії, N 16572/17, 18 червня 2019 року).

Стаття 8 Конвенції про права дитини передбачає, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Йохансен проти Норвегії», 07 серпня 1996 року).

У § 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Відстрочення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2024 року у справі №336/3070/24 негативно вплине на встановлення емоційного зв`язку між батьком та доньками. Діти підростають, і якщо усунути батька від участі у вихованні дітей, то згодом встановити зв`язок з дітьми буде складніше.

При вирішенні заяви щодо відстрочення виконання судового рішення, суд враховує правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 22 січня 2025 р. у праві N 285/7632/23 (провадження N 61-14136св24) щодо забезпечення права дитини на підтримання особистих відносин з батьком. Верховний суд зазначив, що відстрочення виконання судового рішення про контакт батька з дитиною фактично на невизначений строк може призвести до ілюзорності захисту прав та інтересів учасників цієї справи. До того ж необхідно враховувати, що відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня його ухвалення.

Більш того, органи і служби у справах дітей і суди повинні вживати дієвих заходів з метою надання підтримки у вирішенні проблем у стосунках між заявником і дітьми, реалізації на практиці гарантій взаємного спілкування батька і дитини.

Обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

В даному ж випадку, заявником не наведено доводів та не надано конкретних доказів наявності в нього виняткових обставин, які б дозволили суду задовольнити заяву про відстрочення виконання судового рішення.

Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Як зазначено вище, відстрочення виконання судового рішення про контакт батька з дитиною фактично на невизначений строк може призвести до ілюзорності захисту прав та інтересів учасників цієї справи. До того ж необхідно враховувати, що відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня його ухвалення.

Необґрунтованим є посилання заявника на запровадження в Україні воєнного стану, оскільки саме лише посилання на факт впровадження на території України воєнного стану не є безумовною підставою для відстрочення виконання судового рішення.

Заявником не доведено наявність виняткових обставин, що виникли в ході виконання рішення суду та мають особливий характер і ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, з наявністю яких положення ст. 435 ЦПК України пов`язує можливість здійснити відстрочення виконання судового рішення.

Невиконання рішення суду у визначені законом строки без відповідних правових підстав, передбачених законом, зокрема ст.435 ЦПК України, не відповідатиме засадам цивільного законодавства, передбаченим ст.3 ЦК України, оскільки може призвести до порушення охоронюваних законом прав та інтересів стягувача, які підтверджені судовим рішенням.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши наведені в обґрунтування заяви про відстрочення виконання судового рішення доводи заявника, які не підкріплені жодними належними та допустимими доказами та не свідчать про наявність будь-якого виняткового випадку, що обумовлює об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, чи робить його виконання неможливим, суд дійшов до висновку про недоведеність заявником належними та допустимими доказами підстав для відстрочення виконання рішення суду, а тому, заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Богач А.О. про відстрочення виконання судового рішення по цивільній справі ЄУН 336/3070/24 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 435, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Богач Алла Олександрівна про відстрочення виконання судового рішення по цивільній справі ЄУН 336/3070/24 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: