ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4385/25 Справа № 191/222/24 Суддя у 1-й інстанції - Окладнікова О. І. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділ в натурі частки із спільної власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

15 січня 2025 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про виділ в натурі частки із спільної власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, яке видано 18.11.1999, квартира АДРЕСА_1 , у будинку квартирного типу, належить на праві спільної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які є фактично власниками групи приміщень: кімната-12,2 кв,м; кімната- 12,7 кв.м; коридор - 4.1 кв.м; ванна- 3,5 кв.м; кухня -7,7 кв.м; топочна -2,5 кв.м; коридор-6,4 кв.м; коридор-5,6 кв.м. Згідно технічного паспорту від 11.10.2023, загальна площа квартири АДРЕСА_2 складає 54,7 кв.м. Згідно Свідоцтва про право власності на житло квартира АДРЕСА_3 , у будинку квартирного типу, належить на праві власності ОСОБА_2 , яка є фактично власником групи приміщень. Згідно технічного паспорту від 11.10.2023, загальна площа квартири АДРЕСА_4 складає 31,6 кв.м. Згідно Свідоцтва про право власності на житло квартира АДРЕСА_5 , у будинку квартирного типу, належить на праві власності ОСОБА_1 , який є фактично власником групи приміщень: кімната-12,2 кв.м; кухня - 7,2 кв.м; кімната -12,7 кв.м. Згідно технічного паспорту від 11.10.2023, загальна площа квартири АДРЕСА_4 складає 32,1 кв.м. Співвласником багатоквартирного будинку квартири АДРЕСА_6 , є ОСОБА_6 . З метою покращення житлово-побутових умов вони звернулися до відповідача із пропозицією укласти договір про поділ житлового будинку з виділенням в окрему одиницю. Але між співвласниками не було досягнуто згоди. Між ними та відповідачем, як співвласниками цього майна, виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто. Крім того, вони мають намір оформити земельну ділянку для обслуговування будинку у приватну власність, що на даний час за відсутності згоди всіх співвласників неможливо. Натомість відповідач без згоди співвласників багатоквартирного будинку оформив право власності на земельну ділянку площею 0,0374 га (кадастровий номер :05:001:0008). Отже, порушується повноцінний зміст права їх власності на нерухоме майно, що їм належить на праві спільної власності, оскільки в даному випадку їм неможливо реалізувати своє право на вільне розпорядження власним майном (продати, подарувати тощо) без згоди іншого співвласника та без оформленої земельної ділянки для обслуговування житлового будинку.

Частина житлового будинку літ, А-1 (квартира АДРЕСА_7 ), яка належить ОСОБА_1 :

1. Одноповерхова, використовується для індивідуального користування;

2. Має вихід на огороджену земельну ділянку, яка примикає до нього;

3. На самій земельній ділянці розміщені , крім самого житлового будинку, господарські будівлі та споруди: ворота, огорожа, якими користуються лише мешканці квартири АДРЕСА_7

4. Прибудинкова земельна ділянка має ізольований виїзд на внутрішньо квартальний проїзд до АДРЕСА_8 ;

5. Приміщення загального користування у тому числі допоміжні відсутні;

6. Спільні несучі, огороджувальні інструкції, сантехнічне обладнання, інженерні мережі - відсутні.

Частина житлового будинку літ. А-1 (квартира АДРЕСА_2 ), яка належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 :

1. Одноповерхова, використовується для індивідуального користування;

2. Має вихід на огороджену земельну ділянку, яка примикає до нього;

3. На самій земельній ділянці розміщені , крім самого житлового будинку, господарські будівлі та споруди: ворота, огорожа, якими користуються лише мешканці квартири АДРЕСА_2

4. Прибудинкова земельна ділянка має ізольований виїзд на внутрішньо квартальний проїзд до АДРЕСА_8 ;

5. Приміщення загального користування у тому числі допоміжні відсутні;

6. Спільні несучі, огороджувальні конструкції, сантехнічне обладнання, інженерні мережі - відсутні.

Частина житлового будинку літ. А-1 (квартира АДРЕСА_9 ), яка належить ОСОБА_2 :

1. Одноповерхова, використовується для індивідуального користування;

2. Має вихід на огороджену земельну ділянку, яка примикає до нього;

3. На самій земельній ділянці розміщені, крім самого житлового будинку, господарські будівлі та споруди: ворота, огорожа, якими користуються лише мешканці квартири АДРЕСА_4

4. Прибудинкова земельна ділянка має ізольований виїзд на внутрішньо квартальний проїзд до АДРЕСА_8 ;

5. Приміщення загального користування, у тому числі допоміжні, відсутні;

6. Спільні несучі, огороджу вальні конструкції, сантехнічне обладнання, інженерні мережі - відсутні.

Відповідно до висновку експерта №83 від 27.11.2023 за результатами експертно будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження частина житлового будинку (група приміщень №1 загальною площею 32,1 кв.м. , житловою площею 24,9 кв.м.), що належить ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_7 , у складі приміщень кімната-І 2,2кв.м; кухня -7,2кв.м; кімната -12,7кв.м., з відповідними господарськими спорудами: сарай, ворота та огорожа - за своїми параметрами відповідає нормативному визначенню житловий будинок садибного типу - садиба технічно може існувати, як ізольований окремий об`єкт. Для обслуговування частини житлового будинку (квартири АДРЕСА_7 ) та відповідних господарських споруд - технічно необхідною є земельна ділянка площею 643 кв.м.

Відповідно до висновку експерта №85 від 27.11.2023 за результатами експертно будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження частина житлового будинку (група приміщень Х22 загальною площею 54,7 кв.м. , житловою площею 24,9 кв.м.), що належить ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_7 у складі приміщень кімната-12,2кв.м; кімната- 12,7кв.м; коридор-4.1кв.м; ванна- 3,5кв.м; кухня -7,7кв.м; топочна -2,5кв.м; коридор-6,4кв.м; коридор-5,6кв.м. з відповідними господарськими спорудами: сарай, ворота та огорожа -за своїми параметрами відповідає нормативному визначенню житловий будинок садибного типу - садиба технічно може існувати як ізольований окремий об`єкт. Для обслуговування частини житлового будинку ( квартири АДРЕСА_2 ) та відповідних господарських споруд - технічно необхідною є земельна ділянка площею 790 кв.м.

Відповідно до висновку експерта № 84 від 27.11.2023 за результатами експертно будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження частина житлового будинку (група приміщень загальною площею 31,6 кв.м. , житловою площею 12,2 кв.м.), що належить ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_7 у складі приміщень кімната-12,2кв.м; кухня -7,2кв.м; кухня -12Дкв.м, з відповідними господарськими спорудами: сарай, ворота та огородаза своїми параметрами відповідає нормативному визначенню житловий будинок садибного типу садиба технічно може існувати як ізольований окремий об`єкт. Для обслуговування частини житлового будинку ( квартири АДРЕСА_4 ) та відповідних господарських споруд технічно необхідною є земельна ділянка площею 740 кв.м.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня: 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

У даному правовому статусі нерухомого майна позивачі як власники квартир не мають можливості самостійно приватизувати земельну ділянку для своєї частки будинку обслуговування будинку, не можуть здійснити реконструкцію без згоди іншого співвласника, так, як потім неможливе прийняття в експлуатацію без іншого співвласника, а також неможливо укласти договір відчуження (за відсутності зареєстрованої в ДЗК земельної ділянки для обслуговування, даного будинку). Такі обмеження не дають позивачам, як власникам в повній мірі реалізувати своє право приватної власності в сукупності всіх його складових: право володіння, користування і розпорядження майном.

Враховуючи викладене, позивачі вимушені звертатися до суду та просити суд:

1. Виділити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в натурі в окрему інвентарну одиницю частину житлового будинку (група приміщень №1 загальною площею 32,1 кв.м., житловою площею 24,9 кв.м.), у складі приміщень кімната-12,2 кв.м; кухня -7,2кв.м; кімната -12,7кв.м., з відповідними господарськими спорудами: сарай, ворота та огорожа, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_7 ;

2. Виділити ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в натурі земельну ділянку площею 643 кв.м., яка знаходиться в спільному користуванні за адресою: АДРЕСА_7 ;

3. Визнати право власності за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на житловий будинок загальною площею 32,1 кв.м., житловою площею 24,9 кв.м.), у складі приміщень кімната-12,2кв.м; кухня - 7,2кв.м; кімната -12,7кв.м., з відповідними господарськими спорудами: сарай, ворота та огорожа, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_7 ;

4. Виділити ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) в натурі в окрему інвентарну одиницю частину житлового будинку (група приміщень №2 загальною площею 54,7 кв.м. , житловою площею 24,9 кв.м.), у складі приміщень кімната-12,2кв.м; кімната- 12,7кв.м; коридор 4.1 кв.м; ванна- 3,5кв.м; кухня -7,7кв.м; топочна -2,5кв.м; шридор-6,4кв.м; коридор-5,6кв.м., з відповідними господарськими спорудами: сарай, ворота та огорожа, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_7 ;

5. Виділити ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) в натурі в спільне користування земельну ділянку площею 690 кв.м., за адресою: АДРЕСА_7 ;

6. Визнати право спільної сумісної власності за ОСОБА_4 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на житловий будинок загальною площею 54,7 кв.м. , житловою площею 24,9 кв.м), у складі приміщень кімната-12,2кв.м; кімната- 12,7кв.м; коридор 4.1кв.м; ванна- 3,5кв.м; кухня -7,7кв.м; топочна -2,5кв.м; коридор- 6,4кв.м; коридор-5,6кв.м., з відповідними господарськими спорудами; сарай, ворота та огорожа, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_7 ;

7. Виділити ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) в натурі в окрему інвентарну одиницю частину житлового будинку (група приміщень №3 загальною площею 31,6 кв.м., житловою площею 12,2 кв.м.), у складі приміщень кімната- кімната-12,2кв.м; кухня -7,2кв.м; кухня -12,2кв.м з відповідними господарськими спорудами: сарай, ворота та огорожа, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_7 ;

8. Виділити ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) в натурі земельну ділянку площею 740 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 ;

9. Визнати право власності за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на житловий будинок загальною площею 32,1 кв.м., житловою площею 24,9 кв.м., у складі приміщень 12,2кв.м; кухня -7,2кв.м; кухня 12,2кв.м, з відповідними господарськими спорудами: сарай, ворота та огорожа, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_7 (том 1 а.с.3-6).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділ в натурі частки із спільної власності - відмовлено (том 2 а.с.57-60).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (том 2 а.с. 66-70).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 11.01.1999 згідно з розпорядженням від 26.12.1996 року № б/н, квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Згідно з технічним паспортом, виданий 11.10.2023 КП «Новомосковське міжрайонне бюро тexнiчнoi інвентаризації» ДОР» загальна площа вищевказаної квартири АДРЕСА_4 складає 31,6 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.11.1999 згідно з розпорядженням від 03.11.1999 № 46, квартира АДРЕСА_5 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Згідно з технічним паспортом, виданим 11.10.2023 КП «Новомосковське міжрайонне бюро тexнiчнoi інвентаризації» ДОР» загальна площа вищевказаної квартири АДРЕСА_4 складає 32,1 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.11.1999 згідно з розпорядженням №50 від 03.11.1999, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Згідно з технічним паспортом, виданий 11.10.223 КП «Новомосковське міжрайонне бюро тexнiчнoi інвентаризації» ДОР», загальна площа вищевказаної квартири АДРЕСА_2 складає 54,7 кв.м.

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» №936 від 31.10.2023 згідно відомостей інвентаризаційної справи квартира АДРЕСА_5 , зареєстрована : 1/2 частина за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.11.1999 виконкомом Майської сільської ради; 1/2 частина- за ОСОБА_1 на підставі наданого в БТІ дубліката свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом 2-ї Синельниківської державної нотаріальної контори 11.05.2016 за реєстром №2-896.

Загальна площа квартири складає 32,1 м.кв, житлова площа квартири складає 24,9 м.кв. Квартира АДРЕСА_7 складається з: № 1 кухня площею 7.2 м.кв, № 2 кімната площею 12.7 м.кв, №3 кімната площею 12.2 м.кв. Збільшення загальної площі квартири на 0.5 м.кв відбулося за рахунок демонтування печі, та збільшення житлової площі квартири відбулося за рахунок зміни призначення приміщення №2 кухні площею 12,2 м.кв з демонтуванням печі в приміщення №2 кімнати площею 12.7 м.кв.

Згідно з довідкою Комунального підприємства «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» №938 від 31.10.2023 згідно відомостей інвентаризаційної справи квартира АДРЕСА_3 , зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого11.01.1999 виконкомом Майської сільської ради. Загальна площа квартири складає 31,6 кв.м., житлова 12.2 кв.м. Квартира складається: №1 кухня площею 7,2 кв.м., №2 кухня площею 12.2 кв.м., №3 кімната площею 12.2 кв.м.

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» №937 від 31.10.2023 згідно відомостей інвентаризаційної справи квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.11.1999 виконкомом Майської сільської ради. Загальна площа квартири складає 54,7 кв.м., житлова 24.9 кв.м. Квартира АДРЕСА_2 складається: №1 кімната площею 12.2 кв.м., №2 кімната площею 12.7 кв.м., № 3 коридор площею 4.1 кв.м., №4 ванна площею 3.5 кв.м., №5 кухня площею 7.7 кв.м., №6 топочна площею 2.5 кв.м., №7 коридор площею 6.4 кв.м., №8 коридор площею 5.6 кв.м. Збільшення загальної площі квартири на 23.1 кв.м. відбулося у зв`язку з прибудовою до квартири на підставі рішення Майської сільської ради від 25.09.2008 №26.

Відповідно до висновку експерта №83 від 27.11.2023 за результатами експертного будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження частина житлового будинку (група приміщень №1 загальною площею 32,1 кв.м. , житловою площею 24,9 кв.м.), що належить ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_7 , у складі приміщень кімната-І 2,2кв.м; кухня -7,2кв.м; кімната -12,7кв.м., з відповідними господарськими спорудами: сарай, ворота та огорожа - за своїми параметрами відповідає нормативному визначенню житловий будинок садибного типу - садиба технічно може існувати як ізольований окремий об`єкт. Для обслуговування частини житлового будинку (квартири АДРЕСА_7 ) та відповідних господарських споруд - технічно необхідною є земельна ділянка площею 643 кв.м.

Згідно з висновком експерта №85 від 27.11.2023 за результатами експертного будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження частина житлового будинку (група приміщень №2 загальною площею 54,7 кв.м. , житловою площею 24,9 кв.м.), що належить ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_7 у складі приміщень кімната-12,2кв.м; кімната- 12,7кв.м; коридор-4,1 кв.м; ванна - 3,5кв.м; кухня -7,7 кв.м; топочна -2,5кв.м; коридор-6,4кв.м; коридор-5,6кв.м. з відповідними господарськими спорудами: сарай, ворота та огорожа -за своїми параметрами відповідає нормативному визначенню житловий будинок садибного типу - садиба технічно може існувати як ізольований окремий об`єкт. Для обслуговування частини житлового будинку ( квартири АДРЕСА_2 ) та відповідних господарських споруд - технічно необхідною є земельна ділянка площею 790 кв.м.

Відповідно до висновку експерта № 84 від 27.11.2023 за результатами експертно будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження частина житлового будинку (група приміщень №3 загальною площею 31,6 кв.м. , житловою площею 12,2 кв.м.), що належить ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_7 у складі приміщень кімната-12,2кв.м; кухня -7,2кв.м; кухня -12,2 кв.м, з відповідними господарськими спорудами: сарай, ворота та огородаза своїми параметрами відповідає нормативному визначенню житловий будинок садибного типу садиба технічно може існувати як ізольований окремий об`єкт. Для обслуговування частини житлового будинку (квартири АДРЕСА_4 ) та відповідних господарських споруд - технічно необхідною є земельна ділянка площею 740 кв.м.

15.12.2023 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 направили ОСОБА_6 пропозицію укласти договір про поділ будинку з виділенням в окрему одиницю.

23.12.2023 ОСОБА_6 направила на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 повідомлення про те, що вона здійснила продаж ОСОБА_5 належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_10 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.06.2024 квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_10 , яка належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_5 від 12.01.2012, на праві приватної власності, набутого на підставі договору купівлі-продажу №1062, виданого 23.03.2012 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., належить ОСОБА_5 . Квартира АДРЕСА_11 складається з: коридору 1 площею 7.2 кв.м., кухні 2 площею 12.2 кв.м., кімнати 3 площею 12.2 кв.м.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що позовні вимоги є не доведеними та не обґрунтованими.

Із вказаним висновком суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з ч. 1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно зі ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Матеріалами справи встановлено, що позивачі є власниками окремих квартир, розташованих у багатоквартирному будинку та вказані квартири не перебувають у спільній частковій власності.

У 2012 році відповідач ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_6 . Вказана квартира також не перебуває у спільній частковій власності.

Відповідно до ч.1,2 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Звертаючись з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_6 , яка була замінена за клопотанням представника позивачів на належного відповідача ОСОБА_5 , позивачі зазначили, що відповідачем порушуються їх права на вільне володіння спільним майном. Однак вказані доводи є необґрунтованими, оскільки відповідач не є співвласником належного позивачам нерухомого майна.

Крім того, однією з підстав звернення до суду з такими вимогами представник позивачів зазначив необхідність виділення співвласникам у користування та у власність земельних ділянок, необхідних для обслуговування їх квартир, що є неможливим без переведення квартир у частину житлового будинку та їх виділення. При цьому суду надано висновки експерта із зазначенням розмірів земельних ділянок, необхідних для обслуговування квартир позивачів.

Щодо заявлених позовних вимог, суд 1 інстанції зазначив наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч.4 вказаного Закону власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Якщо квартира або нежитлове приміщення належить більш як одному співвласникові, реалізація прав та виконання обов`язків співвласниками квартири або нежитлового приміщення, включаючи участь в управлінні багатоквартирним будинком, здійснюються в порядку, передбаченому законодавством для реалізації права спільної власності.

Статтею 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав";

Відповідно до ч.1 ст.42 ЗК України земельні ділянки багатоквартирних жилих будинків надаються в постійне користування підприємствам, установам й організаціям, що здійснюють управління такими будинками. До земельних ділянок багатоквартирного житлового будинку належать: землі, на яких розташований жилий будинок; землі, на яких розташовані належні до такого будинку будівлі, споруди; прибудинкова територія.

Відповідно до ч.2 ст.42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.4 ст.42 ЗК України розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Однак, позивачами на підтвердження своїх позовних вимог не надано доказів щодо розміру та конфігурації земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний будинок АДРЕСА_7 , а також не доведено, що позивачі, як співвласники багатоквартирного будинку, зверталися до відповідного суб`єкта з питанням передачі їм безоплатно у власність або в постійне користування частин земельних ділянок.

Отже, враховуючи вище викладене суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачами на надано належним та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянтів, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційних скарг, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Крім того, апелянти не скористалися наданими їм правами, не обґрунтували свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надали суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини проголошені 23 липня 2025 року.

Повний текст постанови складено 24 липня 2025 року.

Судді: