У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.07.2025 Справа №607/15391/25 Провадження №2-з/607/54/2025

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Герчаківська О. Я., ознайомившись із заявою адвокатки Білик Людмили Станіславівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

28 липня 2025 року суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики; постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

25 липня 2025 року разом із позовною заявою представник позивача адвокатка Білик Л. С. звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просила заборонити ОСОБА_2 , а також будь-яким його представникам або повіреним вчиняти дії, спрямовані на вибуття із власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ):

1/3 частки у спільній частковій власності на гараж з оглядовою ямою, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м. Тернопіль, «Східний» гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2 , реєстраційний номер у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22540044; 1/3 частки у спільній частковій власності на трикімнатну квартиру загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22061879,

а також заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема - Міністерству юстиції України та його територіальним органам, реєстраторам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно: 1/3 частки у спільній частковій власності на гараж з оглядового ямою, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м. Тернопіль, «Східний» гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2 , реєстраційний номер у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22540044; 1/3 частки у спільній частковій власності на трикімнатну квартиру загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно22061879.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що ОСОБА_1 16 червня 2025 року позичив ОСОБА_2 у якості безпроцентної позики строком до 01 липня 2025 року 5 000,00 доларів США.

Відповідач не виконав зобов`язання за договором позики, а тому позивач звернувся із позовною заявою про стягнення боргу за договором позики до суду.Ціна позову про стягнення боргу за договором позики становить 208 825,50 грн.

Позивачу відомо, що відповідач є особою без постійного місця роботи, який, окрім того, ухиляється від виконання зобов`язань за вищевказаним договором, а тому існує ризик, що ОСОБА_2 вчинить правочин на шкоду кредитору, з метою уникнення накладення стягнення на належне йому нерухоме майно,

Виходячи з цього, адвокатка Білик Л. С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , вважає, що позов має бути забезпечено судом, щоб унеможливити відчуження майна.

Розгляд заяви здійснено судом у строки, визначені ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає вимогам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Отож, розглянувши заяву про забезпечення позову, суд доходить до таких висновків.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будьякій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріальноправових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Окрім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 1488цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 726/822/21.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття таких заходів призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відтак, проаналізувавши матеріали та доводи заяви про забезпечення позову, суд виснує, що між сторонами виник спір про стягнення боргу за договором позики, та за твердженнями сторони позивача, оскільки відповідач є особою без постійного місця роботи, який ухиляється від виконання зобов`язань за вищевказаним договором, це і стало причиною звернення ОСОБА_1 з позовом до суду. Однак, окрім цих тверджень, до заяви про забезпечення позову не додано будь-яких підтверджуючих документів, які б свідчили про спроби ОСОБА_2 - власника часток вищевказаного нерухомого майна, його відчужити або вчинити інші дії з цим майном. Доказів на підтвердження таких намірів позивачем та його представником надано не було, а твердження щодо можливого відчуження у майбутньому вказаного майна - є припущенням.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки позивачем та його представником не наведено достатніх підстав, які б свідчили, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, для застосування заходів забезпечення позову у виді заборони власнику та іншим органам і особам вчиняти дії щодо 1/3 частки у спільній частковій власності на гараж з оглядовою ямою, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м. Тернопіль, «Східний» гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2 , реєстраційний номер у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22540044; 1/3 частки у спільній частковій власності на трикімнатну квартиру загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22061879, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача - адвокатки Білик Л. С. про забезпечення позову.

Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріальноправових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до положень статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року в справі № 755/5333/20, провадження №6117180св20, вказав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 1290гс20) вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки позивачем та його представником не наведено достатніх, достовірних підстав для застосування заходів забезпечення позову, а саме: заборони ОСОБА_2 , а також будь-яким його представникам або повіреним вчиняти дії, спрямовані на вибуття із власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ):

1/3 частки у спільній частковій власності на гараж з оглядовою ямою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22540044; 1/3 частки у спільній частковій власності на трикімнатну квартиру загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22061879,

а також заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема - Міністерству юстиції України та його територіальним органам, реєстраторам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно: 1/3 частки у спільній частковій власності на гараж з оглядового ямою, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м. Тернопіль, «Східний» гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2 , реєстраційний номер у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22540044; 1/3 частки у спільній частковій власності на трикімнатну квартиру загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно22061879, а також не надано належних і достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви адвокатки Білик Л. С. в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 607/15391/25.

Керуючись ст.ст. 149153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

П О С Т А Н О В И Л А :

У задоволенні заяви адвокатки Білик Людмили Станіславівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Суддя Тернопільського міськрайонного суду

Тернопільської області О. Я. Герчаківська