КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/6662/23 Головуючий у суді І інстанції Гончарук В.П.
Провадження № 22-ц/824/4560/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Новобудова» звернулося до суду з вказаною позовною заявою, на обґрунтування якої зазначило, що обслуговує будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та надає його співвласникам житлово-комунальні послуги.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 у вищезазначеному будинку на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.12.2011 року.

Позивач вказував, що у вказаному будинку безперебійно надає житлово-комунальні послуги, зокрема послуги з управління багатоквартирним будинком та вивезення твердих побутових відходів, однак відповідач не сплачує кошти за спожиті комунальні послуги. Внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань зі сторони відповідача виникла заборгованість по сплаті за надані комунальні послуги у розмірі 4 126,00 грн.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2021 року по 01.05.2023 року у розмірі 4 126,00 грн, інфляційні втрати в сумі 199,84 грн та 3 % річних в сумі 58,68 грн, які нараховані за період з 01.07.2021 року по 01.02.2022 року, та стягнути понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 4 384,52 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 2 684,00 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено зобов`язання в частині своєчасної та повної сплати грошових коштів за надані житлово-комунальні послуги, що підтверджується розрахунком заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2021 року по 01.05.2023 року, тому права позивача підлягають судовому захисту шляхом стягнення заборгованості з відповідача за спірний період у розмірі 4 126,00 грн. Разом з тим, сторона відповідача не надала до суду належних та допустимих доказів виконання покладених на нього зобов`язань, які б спростували наданий позивачем розрахунок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач в особі представника - адвоката Бусюкіна І. А. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не враховано, що позивач невірно визначив строки проведення оплати за житлові та комунальні послуги і періоди настання відповідальності за несвоєчасну оплату. Так, позивачем помилково визначена вартість житлових послуг (послуга з управління багатоквартирним будинком) за квітень 2023 року як простроченого боргу, без врахування встановлених договором строків на її оплату (до 25.05.2023 року) і своєчасно проведеної відповідачем оплати (20.05.2023 року).

Також суд при ухваленні рішення не врахував наявність у відповідача переплати за житлову послугу (послуга з управління багатоквартирним будинком) станом на 10.07.2021 року у розмірі 2 103,24 грн. Виникнення основної суми боргу за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_3 , у розмірі 4 126,00 грн пов`язане виключно з помилковими та необґрунтованими розрахунками позивача.

Крім того, відповідач не погоджується із нарахуванням інфляційних втрат та 3 % річних з 01.07.2021 року (тобто по сумах, строк оплати яких наступав з 26.08.2021 року, та за наявності переплати). Внаслідок прострочення кредитора (позивача) у останнього відсутні підстави для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат. Позивач надав невірний розрахунок нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суму боргу за житлово-комунальні послуги стосовно відповідача, як по сумі боргу для нарахування, так і по строкам нарахування.

Також відповідач вважає, що позивач не довів, що він має право надавати послугу з вивезення побутових відходів, а також не довів правильність визначення тарифу за цю послугу. Позивач не є виконавцем з надання комунальної послуги вивезення твердих побутових відходів (далі - ТПВ), а договори з ТОВ «Селтік ТБО» від 01.09.2016 року № 0109-16/10 про надання послуг з вивезення ТПВ та від 01.05.2018 року № 10-05/01-18 про надання послуг з вивезення роздільно зібраних ТПВ стосуються виключно діяльності позивача. Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги його заперечення проти позову які, зокрема, зводились до того, що позивач безпідставно нарахував плату за комунальні послуги (вивезення побутових відходів) виходячи з розрахунку 4 (чотири) особи замість 1 (однієї).

При цьому суд взагалі не відреагував на доводи відповідача щодо відсутності повноважень у особи, яка підписала позовну заяву, на ії підписання, а також неподання належним чином засвідчених документів в обґрунтування позову.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та його узагальнені заперечення

У відзиві на апеляційну скаргу позивач в особі представника за довіреністю - Яценко Т. Ю. просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи відповідача є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції надав належну оцінку наданим доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо доводів відповідача про відсутність у позивача права надавати послуги з вивезення твердих побутових відходів, позивач зазначає, що рішенням зборів співвласників будинку від 03.06.2016 року та від 03.12.2019 року, оформлених відповідними протоколами, ТОВ «Новобудова» визначено управителем вказаного багатоквартирного будинку, затверджено умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, обрано уповноважених осіб співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, а також уповноважено позивача на укладення з підрядною організацією договору про надання послуги з вивезення твердих побутових відходів на умовах погоджених сторонами та здійснювати розрахунки зі співвласниками за спожиті послуги.

Результативна частина зборів співвласників будинку розміщена в інформаційно-телекомунікаційній системі «Єдиний веб-портал територіальної громади міста Києва» в розділі «Міські сервіси».

З огляду на вищенаведене, інформація про визначення ТОВ «Новобудова» управителем та обрання уповноважених осіб співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем є відкритою та загальнодоступною.

27.12.2019 року між ТОВ «Новобудова» та уповноваженими зборами співвласників будинку особами, які діють на підставі протоколів зборів співвласників багатоквартирного будинку від 28.06.2016 року та 18.12.2019 року, підписаний договір № 6 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком (далі - договір).

Позивач також зазначає, що до визначення ТОВ «Новобудова» управителем будинку товариство обслуговувало будинок на підставі рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 142 від 16.04.2004 року та Авізо № 225 від 01.11.2004 року.

Таким чином, ТОВ «Новобудова» продовжило надавати відповідачу комунальну послугу з вивезення твердих побутових відходів на підставі укладеного з ТОВ «Селтік ТБО» договору № 0109-16/10 про надання послуг з вивезення ТПВ від 01.09.2016 року та договору № 10-05/01-18 про надання послуг з вивезення роздільно зібраних твердих побутових відходів (ТПВРЗ) від 01.07.2018 року. ТОВ «Селтік ТБО» має всі технічні можливості надавати комунальну послугу з вивезення побутових відходів.

Нарахування оплати за вивезення побутових відходів здійснюється згідно Закону № 2189-VІІІ, розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради про затвердження норм та тарифів на відповідні послуги.

Згідно з пунктом 1 додатку до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04.04.2018 року № 551 «Про затвердження норм надання послуг з вивезення побутових відходів у м. Києві на 2018-2022 роки», та Київської міської військової адміністрації від 31.01.2023 року № 59 «Про затвердження норм надання послуг з вивезення побутових відходів у м. Києві на 2023-2027 роки» для об`єкта утворення «Житлові будинки багатоквартирні упорядковані» розрахунковою одиницею є людина (мешканець).

На обґрунтування законності своїх дій щодо нарахування по квартирі АДРЕСА_2 у будинку за послугу з вивезення твердих побутових відходів в період з 01.07.2021 року по 01.01.2023 року на 4 (чотирьох) осіб зазначає, що на підставі підтверджуючих документів, а саме акту про встановлення кількості проживаючих осіб у квартирі від 20.08.2018 року, затвердженого начальником ЖЕДу № 1 ТОВ «Новобудова» - Людмилою Рожок, розрахунок було здійснено відповідно до фактичної кількості споживачів послуги.

Так, згідно вищезазначеного акту було встановлено, що у квартирі АДРЕСА_2 у будинку проживає власник квартири - ОСОБА_1 , його дружина - ОСОБА_2 та двоє дітей.

Відповідачем не спростовано жодним доказом, що у квартирі в період з 01.07.2021 року по 01.01.2023 року фактично мешкала інша кількість осіб.

Разом із тим, в період з 01.01.2023 року по 01.05.2023 року на підставі акту про встановлення факту проживання в квартирі від 24.02.2023 року, затвердженого начальником ЖЕДу № 1 ТОВ «Новобудова» - Людмилою Рожок, позивачем було здійснено нарахування за послугу з вивезення твердих побутових відходів на 1 (одну) особу. В результаті обстеження квартири згідно зазначеного акту було встановлено, що в квартирі АДРЕСА_4 (одна особа) - власник квартири - ОСОБА_1 . Дружина та 2 (двоє) дітей виїхали за кордон на час воєнного стану.

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також заперечень відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

ТОВ «Новобудова» обслуговує будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та надає його співвласникам житлово-комунальні послуги.

Відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 142 від 16.04.2004 року та Авізо № 225 від 01.11.2004 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , переданий ТОВ «Новобудова2 в експлуатацію та обслуговування.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 у вищезазначеному будинку на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.12.2011 року.

27.12.2019 року між ТОВ «Новобудова» та власниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 укладений договір № 6 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до пункту 1 договору управитель зобов`язується надавати співвласникам послуги з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.

Послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб співвласників та мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкових території. Послуга з управління включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договір про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів, тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Пунктом 10 Договору визначено, що ціна послуги з управління становить: 7,42 грн на місяць за 1 кв. м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку (крім квартир та нежитлових приміщень першого поверху) та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 6,34 грн відповідно кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території; винагороду управителю у розмірі 1,08 грн на місяць.

У відповідності до пункту 12 договору, згідно додатку № 5 до договору від 27.12.2019 року, складові витрати на утримання будинку та прибудинкової території та поточний ремонт спільного майна затверджені кошторисом до договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

З 01.01.2022 року введено в дію новий кошторис витрат на послугу з управління будинком за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого ціна відповідної послуги на місяць за один квадратний метр становить 8,76 грн.

Таким чином, між ТОВ «Новобудова» та відповідачем, як співвласником квартири в багатоквартирному будинку, було укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирного будинку, за яким між сторонами були визначені істотні умови договору, зокрема: перелік послуг; вимоги до якості послуг; права і обов`язки сторін; відповідальність сторін за порушення договору; ціна послуг; порядок оплати послуг; порядок і умови внесення змін до договору; строк дії договору, порядок і умови продовження дії та розірвання договору.

На виконання умов договору від 27.12.2019 року № 6 між ТОВ «Новобудова» та підрядниками (виконавцями послуг) було укладено договори для забезпечення надання співвласникам багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , визначений у вказаному договорі перелік послуг, зокрема:

- договір № 76/12/01-2019 від 01.12.2019 року про надання послуг операційно-диспетчерського обслуговування об`єднаних диспетчерських систем, укладений між ТОВ «Новобудова» та ТОВ «Нью Сістемс»;

- договір № 20200801 від 24.07.2020 року про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту систем об`єднаного диспетчерського зв`язку, укладений між ТОВ «Новобудова» та ТОВ «Транспортне підприємство «Укравтосервіс»;

- договір № 04967/5-06 від 29.09.2004 року на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі укладений між ТОВ «Новобудова» та ВАТ «АК «Київводоканал»;

- додаткова угода № 2 до договору № 04967/5-06 від 29.09.2004 року на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, укладена між ТОВ «Новобудова» та ВАТ «АК «Київводоканал»;

- договір № 3315286 від 12.10.2004 року про постачання електричної енергії споживачу, укладений між ТОВ «Новобудова» та ТОВ «Київські енергетичні послуги» та заява-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з додатком;

- договір № 0109-16/10 від 01.09.2016 року про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів, укладений між ТОВ «Новобудова» та ТОВ «Селтік ТБО»;

- договір № 10-05/01-18 від 01.05.2018 року про надання послуг з вивезення роздільно зібраних побутових відходів, укладений між ТОВ «Новобудова» та ТОВ «Селтік ТБО»;

- договір № 1 від 01.07.2019 року про надання послуг з дератизації та дезінсекції, укладений між ТОВ «Новобудова» та ТОВ «Дан Гарант» з додатковою угодою № 8 до вказаного договору;

- договір № 1/2 від 01.02.2011 року на виконання робіт технічного обслуговування ліфтів, укладений між ТОВ «Новобудова» та ПП «Експеримент» з додатковою угодою № 3 від 01.11.2012 року.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовідносини між сторонами у спірний період були врегульовані, зокрема, нормами ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Судом встановлено, що у будинку АДРЕСА_5 , в тому числі квартирі АДРЕСА_2 , ТОВ «Новобудова» починаючи з 01.07.2021 року по 01.05.2023 року надавалася житлова послуга з управління багатоквартирним будинком та комунальна послуга з вивезення твердих побутових відходів.

З огляду на вищенаведене, правовідносини, що склалися між відповідачем як власником квартири АДРЕСА_2 у будинку та ТОВ «Новобудова» в частині надання послуг з управління будинком та вивезення твердих побутових відходів в період з 01.07.2021 року по 01.05.2023 року регулюються Законом України від 09.11.2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII).

Згідно пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до статті 5 Закону № 2189-VIIIжитлова послуга - це послуга з управління багатоквартирним будинком, а до комунальних послуг належать, зокрема, послуги з поводження з побутовими відходами.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Виконавцями комунальних послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку (пункт 7 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 2189-VIII ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Зазначені положення законодавства встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон № 417-VIII), співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Частиною першою статті 10 Закону № 417-VIII України передбачено, що співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів та прийняття відповідних рішень здійснюються згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону № 417-VIII до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення управителя, затвердження та зміну умов договору з управителем; обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (укладення індивідуального та/або колективного договору про надання комунальної послуги).

Як визначено у частині двадцять восьмій статті 10 Закону № 417-VIII, рішення зборів співвласників є обов`язковими для всіх співвласників, включаючи тих, які після прийняття таких рішень набули право власності на квартиру чи нежитлове приміщення.

Із матеріалів справи вбачається, що у відповідності до наведених вище вимог діючого законодавства України, рішенням зборів співвласників будинку від 03 червня 2016 року та від 03 грудня 2019 року, оформлених протоколами зборів співвласників багатоквартирного будинку від 28 червня 2016 року та від 18 грудня 2019 року відповідно, ТОВ «Новобудова» визначено управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 , затверджено умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, обрано уповноважених осіб співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, та уповноважено товариство на укладення з підрядною організацією договору про надання послуги з вивезення твердих побутових відходів на умовах погоджених сторонами та здійснювати розрахунки зі співвласниками за спожиті послуги.

Відповідно до статті 11 Закону № 417-VIII управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем. Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Істотними умовами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком є: перелік послуг; вимоги до якості послуг; права і обов`язки сторін; відповідальність сторін за порушення договору; ціна послуг; порядок оплати послуг; порядок і умови внесення змін до договору; строк дії договору, порядок і умови продовження дії та розірвання договору. Якщо зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, такий договір (зміни до нього) підписується співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

За нормами частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Тобто, відповідно до вимог частини одинадцятої статті 10, частини п`ятої статті 11 Закону № 417-VIII та частини першої статті 15 Закону № 2189-VIII, між управителем та співвласниками будинку укладається один договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від імені усіх співвласників підписується співвласником (співвласниками) уповноваженим (уповноваженими) зборами співвласників та є обов`язковим для виконання усіма співвласниками (як фізичними, так і юридичними особами), тобто власниками житлових та нежитлових приміщень будинку, незалежно від наявності підпису кожного із співвласників на такому договорі.

27 грудня 2019 року між ТОВ «Новобудова» та уповноваженими зборами співвласників будинку особами, які діють на підставі протоколів зборів співвласників багатоквартирного будинку від 28 червня 2016 року та 18 грудня 2019 року, був підписаний договір № 6 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

Зазначений договір відповідає за змістом Типовому договору, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 712 від 05.09.2018 року, та містить всі істотні умови, передбачені Цивільним кодексом України, зокрема: предмет договору, права та обов`язки сторін, ціну, порядок розрахунків, строк дії договору, інші умови та відповідні додатки, а саме: список співвласників і площа квартир та приміщень, що перебувають у їх власності; загальні відомості про будинок; перелік технічної документації на будинок; вимоги до якості послуги з управління будинком; кошторис витрат на утримання будинку та прибудинкової території.

Відповідно до пункту 1 вказаного договору управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.

Стосовно доводів апеляційної скарги провідсутність у позивача права на надання комунальної послуги (вивезення побутових відходів), як і відсутність права отримання коштів від мешканців за надану таку послугу з боку третіх осіб, як і відсутність договору з відповідачем на надання такої комунальної послуг, то вони є неспроможними.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням зборів співвласників будинку від 03 грудня 2019 року ТОВ «Новобудова» уповноважено на укладення з підрядною організацією договору про надання послуги з вивезення твердих побутових відходів на умовах погоджених сторонами та здійснювати розрахунки зі співвласниками за спожиті послуги (а.с. 193, т. 1).

Відповідно до частини першої статті 25 Закону № 2189-VIII споживачі зобов`язані укласти договір про поводження з побутовими відходами з особою, визначеною у встановленому законодавством порядку. Якщо інше не визначено законом, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, управитель багатоквартирного будинку або інша уповноважена особа, яка укладає колективний договір про надання комунальних послуг, згідно з правилами благоустрою території населеного пункту, розробленими з урахуванням схеми санітарного очищення населеного пункту та затвердженими органом місцевого самоврядування, має право на вибір серед визначених у встановленому законодавством порядку виконавців послуг з поводження з побутовими відходами.

Із матеріалів справи вбачається, що до визначення ТОВ «Новобудова» управителем будинку останнє обслуговувало будинок на підставі рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 142 від 16.04.2004 року та Авізо № 225 від 01.11.2004 року (а.с. 10-12, т. 1).

Таким чином, ТОВ «Новобудова» після визначення його управителем рішенням загальних зборів співвласників будинку АДРЕСА_1 продовжило надавати відповідачу комунальну послугу з вивезення твердих побутових відходів на підставі укладеного з ТОВ «Селтік ТБО» договору № 0109-16/10 про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 01.09.2016 року та договору № 10-05/01-18 про надання послуг з вивезення роздільно зібраних твердих побутових відходів (ТПВРЗ) від 01.07.2018 року (а.с. 21-24, т. 1).

Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Селтік ТБО» не може бути виконавцем послуг з вивезення твердих побутових відходів в тому числі і на території Дніпровського району м. Києва, оскільки таким виконавцем послуг рішенням Київської міської ради від 08.12.2017 року визначений КП «Київкомунсервіс», не є підставою для відмови у задоволенні позову. Як встановлено судом, відповідні договори на вивезення побутових відходів між ТОВ Новобудова» та ТОВ «Селтік ТБО» укладені і виконуються, а відповідач отримує комунальну послугу, яка має бути оплачена відповідачем на рахунок позивача.

Нарахування оплати за вивезення побутових відходів здійснюється згідно Закону № 2189-VІІІ, розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради про затвердження норм та тарифів на відповідні послуги.

Згідно з пунктом 1 додатку до розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04.04.2018 року № 551 «Про затвердження норм надання послуг з вивезення побутових відходів у м. Києві на 2018-2022 роки», та Київської міської військової адміністрації від 31.01.2023 року № 59 «Про затвердження норм надання послуг з вивезення побутових відходів у м. Києві на 2023-2027 роки» для об`єкта утворення «Житлові будинки багатоквартирні упорядковані» розрахунковою одиницею є людина (мешканець).

У даній справі спірним є визначення кількості осіб, які проживають в квартирі разом із відповідачем, який наголошує на тому, що позивач неправомірно нараховував вартість послуги на чотири особи, оскільки в квартирі зареєстрований лише він один.

Разом із тим, відповідач надав суду акт від 20.08.2018 року, складений комісією в складі працівників ЖЕД № 1 слюсаря сантехніка ОСОБА_3 , бухгалтера ОСОБА_4 та косьєржа будинку ОСОБА_5 про те, що в квартирі АДРЕСА_6 проживає чотири особи: власник ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_2 та двоє дітей. Отже, із серпня 2018 року позивач нараховував плату за послуги з вивезення твердих побутових відходів виходячи із 4 осіб.

Доводи відповідача про те, що цей акт є неналежним, недопустимим і недостовірним доказом, оскільки лише від власника житла управитель має право отримувати інформацію про кількість осіб, які проживають в квартирі, колегія суддів відхиляє.

Згідно з пунктом 11 частини другої статті 7 Закону № 2189-VІІІ індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Згідно із підпунктом 8 пункту 6 договору кожен із співвласників зобов`язується письмово інформувати управителя про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі, протягом 7 (семи) робочих днів з дня такої зміни.

Тобто, як законом, так і договором встановлений обов`язок власника інформувати управителя про кількість фактично проживаючих у квартирі осіб, оскільки ця кількість впливає на розрахунок послуг з вивезення твердих побутових відходів.

Проте, як Закон № 2189-VІІІ, так і договір розрахований на добросовісне виконання споживачем своїх обов`язків і невиконання такого обов`язку споживачем не тягне для нього негативних наслідків, однак при невиконанні власником квартири такого обов`язку управитель несе додаткові витрати.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (стаття 13 ЦК України).

Звертаючись до позивача із заявою про проведення перерахунку заборгованості за вивезення ТПВ, відповідач просив виходити з офіційних даних щодо кількості осіб, проживання яких зареєстроване в квартирі. На пропозицію позивача надати докази реєстрації інших членів родини за іншою адресою відповідач відмовився (а.с. 93-96, т. 1).

Колегія суддів вважає, що за наявності в управителя інформації про проживання в квартирі разом із позивачем його сім`ї, заперечення відповідачем цього факту без надання доказів такого не проживання є недобросовісною поведінкою, направленою на уникнення виконання обов`язку з оплати комунальних платежів.

При цьому відповідач у своїх заявах не стверджував, що він в квартирі проживає один, а лише наполягав на застосуванні офіційних даних про реєстрацію. Водночас і загальновідомим є те, що діючим законодавством не заборонене проживання особи не за місцем її реєстрації, а тому відсутність реєстрації особи за певною адресою не виключає проживання цієї особи за цією адресою. Тому доказами фактичного проживання в квартирі без реєстрації можуть бути в тому числі і акти, якими зафіксовані факти не проживання. Відповідач не навів жодного доводу на спростування цих актів, які могли бути перевірені судом, а саме не вказував, що він не має дружини - ОСОБА_2 та двох дітей, або за їх наявності, що вони зареєстровані за іншою адресою, за якою і сплачують послуги за вивезення твердих побутових відходів, чи будь який інший аргумент, який би поставив під сумнів складені акти.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з вимогами статей 525, 526, 530, 629, 712 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до договору; замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися ними. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, оскільки відповідачем порушено зобов`язання в частині своєчасної та повної сплати грошових коштів за надані житлово-комунальні послуги, що підтверджується розрахунком заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2021 року по 01.05.2023 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що права позивача підлягають судовому захисту шляхом стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача за спірний період у розмірі 4 126,00 грн.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, в межах даного спору ТОВ «Новобудова» правомірно пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків за період з 01.07.2021 року по 01.02.2022 року.

Інші твердження апеляційної скарги зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які могли б призвести до скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Приймаючи рішення колегія суддів враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги відповідача.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов цілком законного і обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року у даній справі - без змін.

У такому разі розподіл судових витрат відповідача, понесених в суді апеляційної інстанції, не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 рокуу даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній