г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2472/25
Номер провадження 2/213/1334/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2025 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Попова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу №213/2472/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 23 серпня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір № 75148191, за умовами якого відповідач отримав у позику грошові кошти у сумі 14 000,00 грн зі сплатою процентної ставки у розмірі 1,99 % в день. Кредитор належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кошти, в порядку, передбаченому умовою договору. Однак відповідач свої зобов`язання з повернення коштів не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість.

27 січня 2022 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір № 27/01/2022, за умовами якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги за кредитними договорами, зокрема за договором, укладеним з відповідачем.

Крім того, 26 серпня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір № 3168514, за умовами якого відповідач отримав у кредит грошові кошти у сумі 10 000,00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 1,25% в день та 5,00 % в день від фактичного залишку кредиту.

05 вересня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір №104174925, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 1,25% в день та 5,00 % в день від фактичного залишку кредиту.

Кредитор належним чином виконав свої зобов`язання за договорами кредиту, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач свої зобов`язання з повернення коштів не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість.

15 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір № 15/12-2021-22, за умовами якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги за кредитними договорами, зокрема за договором № 3168514.

17 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір №17/12-2021-62, за умовами якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги за кредитними договорами, зокрема за договором № 104174925.

10 січня 2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» уклали договір № 10-01/2023, згідно з умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило позивачу права вимоги, зокрема до відповідача за договорами № 75148191 та № 3168514.

10 березня 2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» уклали договір № 10-03/2023/1, згідно з умовами якого відступило позивачу право вимоги, зокрема до відповідача за договором №104174925.

Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за вищезазначеними договорами у загальному розмірі 167 110,48 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_2 подав відзив, в якому зазначає, що позивачем не доведено укладення відповідачем договорів з ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»: не надано доказів на підтвердження того, що відповідач зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця; створив в такій системі особистий кабінет; отримав пропозицію (оферту) та ознайомився з нею; отримав електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором; ввів цей одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній системі (сайті) кредитодавця; використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) договорів. Позивач не зазначає, яким чином був надісланий та отриманий відповідачем такий ідентифікатор: СМС-повідомлення, певний месенджер тощо. Доказів укладення договорів, які за формою відповідаю вимогам Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", позивачем не надано. Наявна в матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом, оскільки відсутні докази того, що договір створювався у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та що він підписувався електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Отже, позивачем не підтверджено, що саме відповідач був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі, отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, подання відповідачем заявки на отримання кредиту, ознайомлення відповідачем з усіма істотними умовами договору, акцептування відповідачем пропозиції про укладення кредитного договору, зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме відповідачу.

Позивачем не доведено факту укладення договорів № 104174925, № 3168514, № 75148191, що свідчить про те, що сторонами не погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Крім того, зазначає, що позивачем на підтвердження зарахування кредитодавцями грошових коштів на рахунок відповідача не надано первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», зокрема виписки з рахунку, які також підтверджували б заборгованість за договорами.

Вважає, що надані позивачем довідка ТОВ «Елаєнс» та лист ТОВ «Фінекспрес» не підтверджують отримання відповідачем грошових коштів від ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», оскільки не є первинними документами бухгалтерського обліку та не містять інформації щодо особи отримувача коштів.

Розрахунки заборгованості відповідачем не визнаються, вони є відображеннями міркувань позивача, не відповідають вимогам до первинних документів, а тому не можуть бути належними та допустимими доказами наявності заборгованості.

Крім того, посилається на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту відступлення на його користь права грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами.

Зазначає, що надані позивачем витяги з реєстрів боржників до договорів факторингу не містять підписів сторін, що уклали договір факторингу, а містять лише підпис представника ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР, що свідчить про те, що витяг виготовлено позивачем самостійно і він може зазначити у такому витязі будь-яку інформацію.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими понад визначені укладеними, на думку позивача, договорами строки кредитування. При цьому не надано доказів внесення змін до договорів щодо строку кредитування, укладення додаткових угод, пролонгації.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Крім того, вважає розмір витрат на професійну правничу допомогу неспівмірним із ціною позову, складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Відповідь на відзив.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому перераховано грошові кошти. Факт ідентифікація відповідача підтверджується довідкою про ідентифікацію, на номер телефону відповідача надіслано одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Крім того, відповідачем не спростовано, що анкетні дані, РНОКПП, номер телефону, реквізити банківської картки тощо, зазначені в заявці-анкеті, є коректними. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача були використані для укладення договору від його імені, не надані.

Крім того, кредитні договори, укладені з різними компаніями, містять ідентичні дані відповідача, які також зазначені і у відзиві на позовну заяву. Укладений між сторонами договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін; сторонами досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов, зокрема щодо порядку нарахування та оплати процентів за договором, можливості продовження строку користування кредитними коштами, в порядку та на умовах визначених договором; позичальник був ознайомлений з умовами договору, висловив своє волевиявлення шляхом підписання договору, що свідчить про прийняття ним таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків. Укладений кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України.

Укладені договори відповідають вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цих договорів сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов. Оскільки договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим у SMS-повідомленні, тому без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між відповідачем та товариством не був би укладений.

Враховуючи, що первісні кредитори не є банками або відповідними фінансовими установами, які мають право здійснювати грошові перекази, відповідні операції з переказу коштів на рахунок відповідача здійснені провайдерами платіжних послуг.

Позивач об`єктивно позбавлений можливості надати виписки з рахунку відповідача, оскільки він та первісні кредитори не є банками в розумінні Закону України "Про банки і банківську діяльність", а є фінансовими установами і діють відповідно до Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії". Небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. При цьому відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку не надходили. Проте таких доказів відповідачем не надано.

Зазначає, що на спростування розміру заборгованості відповідачем не надано контррозрахунок.

Посилається на те, що умовами договору № 75148191 передбачено нарахування відсотків за фактичний строк користування позикою поза межами 30-денного (пільгового) строку користування позикою, продовження строку кредитування та автопролонгація договору. З розрахунку заборгованості видно, що відповідач сплачував відсотки за користування кредитом та продовжував строк кредитування, а надалі строк кредитування автоматично продовжено у зв`язку із наявною заборгованістю. Доказів того, що відповідач повідомляв кредитора про небажання продовжувати строк кредитування згідно з п. 7.11 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», матеріали справи не містять.

Сторонами договорів № 3168514 та № 104174925 погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості.

Таким чином, кредиторами нараховано заборгованість відповідно до умов договорів.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід від первісних кредиторів до ТОВ «Вердикт Капітал» та, в свою чергу, від ТОВ «Вердикт Капітал» до позивача прав вимоги за кредитними договорами, укладеними з відповідачем.

Крім того посилається на те, що відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Наголошує, що сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги.

Заперечення (на відповідь на відзив).

У наданих суду запереченнях представник відповідача зазначає, що чинним законодавством чітко передбачено, яким саме чином повинен укладатися електронний договір та які документи підтверджують таке укладення. У матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору; акцепт оферти на укладення кредитного договору; інформація про те, чи проходила особа, яка нібито укладала кредитний договір, ідентифікацію; докази проведення такої ідентифікації; відповідь особи, яка нібито проходила ідентифікацію, про прийняття пропозиції (акцепт); підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник при укладенні договору.

Отже, матеріали справи взагалі не містять жодного доказу того, що укладення договорів відбувалося в порядку, визначеному чинним законодавством.

Позивачем не доведено, що відповідач отримував одноразовий ідентифікатор та використовував його для укладення кредитного договору. Такі обставини можуть бути підтверджені, зокрема інформацією від мобільного оператора про належність номера телефону саме відповідачеві, підтвердженням направлення смс-повідомлення на цей номер, доказами, що саме відповідач реєструвався на сайті кредиторів. Позивачем такі докази не надані, як і не зазначено, як саме проводилась ідентифікація особи.

Додаткові пояснення.

Представник позивач зазначає, що відповідачем не надано доказів на спростування презумпції правомірності укладених договорів, того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню сторін. Кредитодавець вправі надати доказ підписання договору, що міститься в іншому документі (ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»), навіть у разі відсутності відображення підпису в договорі. Такі дії є законними та свідчать про волевиявлення сторін на укладення договору. Твердження відповідача про те, що єдиним належним доказом розміру заборгованості є банківські виписки, не заслуговують на увагу, оскільки до спірних правовідносин не застосовуються спеціальні норми, що регулюють діяльність банків, та відповідна судова практика, яка стосується спорів за участю позивачів-банків.

Процесуальні дії у справі.

12 травня 2025 року позовна заява отримана судом.

19 травня 2025 року судом отримана інформація про реєстрацію місця проживання відповідача.

20 травня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

13 червня 2025 року відповідач скористався правом надання відзиву на позов.

18 червня 2025 року позивач скористався правом надання відповіді на відзив та заявив клопотання про витребування доказів.

23 червня 2025 року від представника відповідача надійшло заперечення на клопотання про витребування доказів та заперечення (на відповідь на відзив).

30 червня 2025 року від позивача надійли додаткові пояснення по справі.

30 червня 2025 року судом постановлена ухвала про витребування доказів.

21 липня 2025 року судом отримані витребувані докази.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Інших заяв/клопотань від сторін не надходило.

Фактичні обставини, встановлені судом.

23 серпня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено електронний договір позики № 75148191, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Сума позики 14 000,00 грн, строк 30 днів, фіксована базова процентна ставка 1,99 % в день; знижена процентна ставка 0,60 %.

Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (далі Правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі (п.5.2 договору).

Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п. 12 договору).

У пункті 20 договору «юридичні адреси та реквізити сторін» зазначено реквізити платіжної банківської картки ОСОБА_1 : НОМЕР_1 .

Договір підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором х6РОО№Я02.

Відповідно до п. 3.1, 3.3 Правил, які є невід`ємною частиною договору, для отримання позики позичальник має бути зареєстрований в ІТС Товариства, для чого він повинен пройти процедуру реєстрації на сайті. Результатом проходження всіх етапів реєстрації є створення Особистого кабінету Позичальника.

Після реєстрації на сайті (та/або мобільному додатку) та в ІТС товариства, позичальник має змогу подати заявку на отримання позики шляхом вибору на сайті бажаних умов надання позики: суми та строку позики (п. 4.1 Правил).

Згідно з п. 5.6 Правил договір позики укладається відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір позики в електронній формі та його підписання шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладений (підписаний) таким чином договір позики прирівнюється до укладеного договору в письмовій формі.

Прийняття позичальником оферти (акцепт) та укладання (підписання) ним договору позики здійснюється шляхом надсилання електронного повідомлення про акцепт оферти (п. 5.8 Правил).

Відповідно до п. 6.4 Правил позичальник зобов`язаний повернути повністю суму отриманої позики та сплатити проценти в строк, визначений договором позики, будь-яким доступним йому способом.

У разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування (п. 6.5 Правил).

Відповідно до п. 7.1, 7.2 Правил позичальник має право подовжити строк користування позикою (далі пролонгація). За подовження строку користування позикою позичальник сплачує товариству проценти на умовах, обраних позичальником для здійснення певного виду пролонгації. Умови пролонгації вказуються в особистому кабінеті позичальника на сайті. При цьому, розмір процентів, що сплачує позичальник при оформленні пролонгації, визначається, виходячи з базової процентної ставки, зазначеної у договорі позики, та кількості днів, на яку позичальник бажає оформити пролонгацію.

Позичальник погоджується, що при обранні виду пролонгації у особистому кабінеті та виконанні умов, встановлених товариством для оформлення пролонгації та продовження строку (терміну) дії договору позики, таке оформлення та продовження відбувається автоматично, а згода позичальника проявляється у здійснені дій по внесенню грошових коштів на ім`я товариства та без будь-якого додаткового документального оформлення. У такому випадку вчинена позичальником сукупність дій, спрямованих на оформлення пролонгації, в тому числі внесення позичальником грошових коштів на ім`я товариства, є діями, які виражають намір позичальника та здійснити подовження (п. 7.7. Правил).

Згідно з п. 7.11 Правил, якщо позичальник під час внесення платежу не бажає оформлювати пролонгацію, позичальник зобов`язаний повідомити про це товариство протягом 24 годин з моменту внесення платежу шляхом надсилання на поштову скриньку товариства повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за договором.

Відповідно до п. 7.12 7.16 Правил у разі, якщо у позичальника на дату закінчення строку позики наявна заборгованість за договором позики і позичальником не оформлено пролонгацію, строк позики автоматично подовжується на один календарний день (далі автопролонгація). Строк автопролонгації обчислюється з дня, що слідує за днем закінчення строку позики. При автопролонгації змінюється кінцева дата строку позики та кінцева дата строку (терміну) дії договору позики на один календарний день. Проценти під час автопролонгації нараховуються за базовою процентною ставкою. Позичальник не заперечує та погоджується, що автопролонгація може здійснюватися необмежену кількість разів та не потребує додаткового документального оформлення з боку сторін. Позичальник погоджується, що застосування повторної автопролонгації здійснюється за умови наявності непогашеної позики (її частини) та не потребує додаткової згоди позичальника. Подовження строку позики на умовах автопролонгації припиняється у разі, якщо протягом 90 автопролонгацій поспіль позичальником не погашено позику.

Відповідач ознайомився з умовами договору та погодився з ними.

Згідно з довідкою вих. № КД-000000229 від 16 вересня 2024 року ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС», яке діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, підтверджує прийняття на виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», та завершення платіжної операції з переказу 14 000,00 грн на картку № НОМЕР_1 ; дата операції: 23 серпня 2021 року. Зазначено, що оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються.

Таким чином, позикодавець умови договору виконав, надавши відповідачу у користування грошові кошти, проте ОСОБА_1 умови договору з повернення коштів та сплати процентів не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість.

26 серпня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про споживчий кредит № 3168514. Сума кредиту становить 10 000,00 грн, строк 30 днів, проценти: 3 750,00 грн, які нараховується за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, базова процентна ставка 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, комісія 1 000,00 грн одноразово. Відповідач ознайомився з умовами договору та погодився з ними.

Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6 договору.

Відповідно до п. 2.3.2. договору розділ 2.3 договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) і яка(і) полягає(ють) у: а) здійсненні платежу(ів) позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно з п.2.3.1.1 договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно з п.1.3, п.2.3.1.1, п.2.3.1.2. договору.

Після настання визначених в підпунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) змінюються пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку №1, і розміщується кредитодавцем в особистому кабінеті позичальника, який уповноважує кредитодавця на таке оновлення, та не потребують будь-якого іншого оформлення. У випадку розбіжностей між умовами кредитного договору, включаючи додатки 1,2, та оновленим графіком платежів, застосовуються умови, визначені оновленим графіком.

Згідно з п. 6.1, 6.2 договору кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SМS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту).

Відповідно до довідки від 12 грудня 2024 року ТОВ «ФК «Елаєнс» підтверджує успішне проведення платежу в сумі 10 000,00 грн на картку № НОМЕР_1 згідно з договором № 3168514, дата операції 26 серпня 2021 року.

05 вересня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про споживчий кредит № 104174925. Сума кредиту становить 5 000,00 грн, строк 30 днів, проценти: 1 875,00 грн, які нараховується за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, базова процентна ставка 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, комісія 500,00 грн одноразово. Відповідач ознайомився з умовами договору та погодився з ними.

Інші умови договору ідентичні умовам договору № 3168514.

Згідно з довідкою від 25 січня 2025 року ТОВ «ФК «Елаєнс» підтверджує успішне проведення платежу в сумі 5 000,00 грн на картку № НОМЕР_1 згідно з договором № 104174925, дата операції 05 вересня 2021 року.

Отже, кредитодавець умови договорів виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, проте ОСОБА_1 умови договорів з повернення коштів та процентів не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно з інформацією АТ «АКЦЕНТ-БАНК», наданою на ухвалу суду про витребування доказів, платіжна картка НОМЕР_1 емітована на ім`я ОСОБА_1 . Випискою з особового рахунку відповідача підтверджується зарахування коштів у сумі 14 000,00 грн 23 серпня 2021 року, 10 000,00 грн 26 серпня 2021 року та 5 000,00 грн 05 вересня 2021 року.

15 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ « ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №15/12-2021-22, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема за договором № 3168514 від 26 серпня 2021 року (номер запису в реєстрі боржників 1160). Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги становить 44 750,00 грн.

17 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №17/12-2021-62, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема за договором № 104174925 від 05 вересня 2021 року (номер запису в реєстрі боржників 768). Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги становить 22 375,00 грн.

27 січня 2022 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, зокрема за договором № 75148191 від 23 серпня 2021 року (номер запису в реєстрі боржників 1882). Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги становить 46 979,27 грн.

10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за договорами № 3168514 від 26 серпня 2021 року (номер запису в реєстрі боржників 8919) та № 75148191 від 23 серпня 2021 (номер запису в реєстрі боржників 24431). Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги за договором № 75148191 становить 47 235,48 грн, за договором № 3168514 80 250,00 грн.

Згідно з наданими розрахунками ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» здійснило нарахування 3% річних у сумі 32,21 грн та втрат від інфляції в сумі 224,00 грн за договором № 75148191 та відсотків за користування кредитом у сумі 35 500,00 грн за договором № 3168514.

10 березня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за договором № 104174925 від 05 вересня 2021 року (номер запису в реєстрі боржників 20155). Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги становить 39 625,00 грн.

Згідно з наданим розрахунком ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» здійснило нарахування відсотків за користування кредитом у сумі 17 250,00 грн за договором № 104174925.

Позивачем нарахування за договорами, право вимоги за якими ним набуто, не здійснювалося.

Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача за вищезазначеними договорами.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 27 квітня 2025 року заборгованість за договорами становить у загальному розмірі 167 110,48 грн, з яких:

- заборгованість за договором позики № 75148191 від 23 серпня 2021 року 47 235,48 грн, що складається із: заборгованості за тілом позики 14 000,00 грн, заборгованості за відсотками 32 979,27 грн, 3% річних 32,21 грн, інфляційні втрати 224,00 грн;

- заборгованість за кредитним договором № 3168514 від 26 серпня 2021 року 80 250,00 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 10 000,00 грн, заборгованості за відсотками 69 250,00 грн, комісії 1 000,00 грн;

- заборгованість за кредитним договором № 104174925 від 05 вересня 2021 року 39 625,00 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 5 000,00 грн, заборгованості за відсотками 34 125,00 грн, комісії 500,00 грн.

Зміст спірних правовідносин.

Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.

Норми права, які застосовує суд.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Законом України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VIII законодавець залишив за кредитодавцем можливість встановлення комісії під час укладення кредитних договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Висновок суду.

Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем договору позики та кредитних договорів з первісними кредиторами, порушення ним взятих на себе зобов`язань, набуття позивачем права вимоги до відповідача за цими договорами.

Разом з тим, судом надано оцінку доводам представника відповідача щодо непідтвердження позивачем укладення договорів саме відповідачем.

При цьому враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договори, укладення яких не визнає відповідач, укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надіслано відповідачу на його фінансовий номер.

Відповідач на веб-сайті фінансових установ подав заявки на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісні кредитори надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразові ідентифікатори у вигляді СМС-повідомлення, які відповідач використав для підтвердження підписання договорів.

Відповідач був повністю ознайомлений з умовами договорів до їхнього підписання, інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу.

Без здійснення зазначених дій відповідачем договір позики та кредитні договори не могли бути укладеними, ці правочини відповідно до Закону за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайти товариств за допомогою логіна і пароля особистого кабінету договори між первісними кредиторами та відповідачем не були б укладені.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20).

Відповідачем та його представником не доведено, що ОСОБА_1 не укладалися договори № 75148191, № 3168514 та № 104174925. У відзиві містяться доводи лише про те, що позивачем не доведено, що саме відповідачем укладено вищезазначені договори, проте доказів на спростування аргументів позивача не надано.

Суд зазначає, що без введення позичальником відповідних даних, без здійснення його верифікації, без передання ним та отримання фінансовою установою персональних даних з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим.

Відповідачем та його представником не підтверджено неправильне зазначення у договорах анкетних даних відповідача, його номерів зв`язку, адресу електронної пошти, місця проживання, банківських реквізитів.

Доказів того, що персональні дані відповідача (дані паспорта громадянина України, картки фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування кредитних грошових коштів, номери телефонів, адреси реєстрації (та фактичного) місця проживання, адреса електронної пошти) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від його імені, відповідачем до суду не надані, як і не надано доказів того, що він звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення стосовно нього шахрайських дій чи оскарження ним правомірності укладених договорів. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку і він мав можливість представити суду виписку зі свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредиторів на виконання укладених договорів. Зважаючи на це, доводи представника відповідача про те, що позивач не надав доказів на підтвердження отримання та використання відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, спростовуються матеріалами справи, а невизнання самим відповідачем факту укладення договорів і використання такого ідентифікатора не обґрунтоване стороною відповідача за допомогою належних та допустимих доказів.

Тому суд вважає, що відповідачем не спростовано факт укладення договорів № 75148191, № 3168514 та № 104174925 з первісними кредиторами, не доведено, що електронні правочини вчинені не ним, а іншою невстановленою особою.

Доводи відповідача та його представника про те, що у матеріалах справи відсутні бухгалтерські документи, що підтверджують видачу відповідачу грошових коштів та наявність заборгованості, також не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

Згідно з частиною 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Закон України «Про електронну комерцію» є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання відповідача та її представника на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним.

Судом встановлено, що договір позики та кредитні договори укладено в порядку Закону України «Про електронну комерцію», тому посилання на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15-ц, від 14 червня 2018 року у справі №364/737/17, від 24 травня 2018 року у справі №630/366/16-ц, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, є безпідставними, оскільки у зазначених справах кредитні договори укладалися не в порядку Закону України «Про електронну комерцію», тобто встановлені відмінні від справи, яка розглядається, фактичні обставини.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20.

Таким чином, відсутність у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів не є підставою для висновку про невиконання умов договору кредитодавцем та неотримання позичальником грошових коштів за кредитним договором.

Позивачем на підтвердження факту перерахування первісними кредиторами грошових коштів на рахунок відповідача надано довідки операторів платіжних послуг. Зазначені довідки дають можливість ідентифікувати розмір наданого кредиту, реквізити платіжної картки, дату зарахування коштів. Крім того, витребувана судом за клопотанням позивача інформація підтверджує належність банківської картки, на яку зараховувалися грошові кошти, відповідачу та факт зарахування коштів.

Суд вважає, що довідки операторів платіжних послуг відповідають вимогам ч.3 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» і у сукупності з наданою банком відповідача інформацією підтверджують факт надання кредитних коштів та позики.

Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні грошові кошти не були зараховані на його картковий рахунок. На спростування тверджень позивача не надано виписку з клієнтського рахунку, яка може містити відомості про рух коштів на його рахунку.

Доводи про недоведеність факту переказу відповідачу грошових коштів, які викладені у відзиві та запереченнях, не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються письмовими доказами у справі. Доказів зворотного відповідачем не надано. Для спростування наявності заборгованості за кредитними договорами та договором позики відповідачем також не надано виписку з особового рахунку.

Суд також відхиляє посилання представника відповідача на непідтвердження набуття позивачем права вимоги до відповідача з огляду на таке.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Таким чином, укладаючи відповідний договір факторингу сторони у договорі визначають конкретний перелік зобов`язань, право вимоги за якими переходять до нового кредитора.

З метою визначення переліку таких зобов`язань сторони складають та погоджують відповідний реєстр, який є документальним підтвердженням переходу права вимоги за відчужуваними договорами.

До позову додано акти прийому-передачі реєстрів боржників за договорами факторингу та відступлення права вимоги (купівлю-продаж) та витяги з реєстрів боржників, де боржником зазначено відповідача. Витяги містять ідентифікуючі ознаки кредитних договорів та договору позики, суму та складові заборгованості, що відступається.

Суд зазначає, що витяг не є повним копіюванням документа, а лише виділяє та відтворює певну частину, яка містить потрібну інформацію.

Тому твердження представника відповідача про те, що витяги з реєстрів боржників не містять підписів сторін договору факторингу (відступлення права вимоги) є необґрунтованими.

Крім того, позивачем надано копії реєстрів боржників до договорів факторингу та відступлення права вимоги, що містять підписи сторін та відбитки печатки та підтверджують перехід права вимоги до відповідача.

Так, копія реєстру до договору факторингу №15/12-2021-2215 містить запис 1160, до договору №17/12-2021-62 запис 768, до договору №27/01/2022 запис 1882, до договору № 10-01/2023 записи 8919 та 24431, до договору 10-03/2023/01 записи 20155, які підтверджують набуття позивачем права вимоги до відповідача за договорами № 75148191, № 3168514 та № 104174925.

Отже, позивачем підтверджено перехід до нього права вимоги до відповідача.

Відповідачем порушувалися умови кредитного договору, кошти на повернення кредитів та позики не сплачувалися, що призвело до виникнення заборгованості.

При визначенні розміру заборгованості суд бере до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості первісних кредиторів, які містять відомості про щоденні нарахування, складові заборгованості та їхній розмір. Відповідачем та його представником наявність заборгованості не спростовано, виписки з особового рахунку та свого контрозрахунку не надано, тому суд відхиляє аргументи щодо неналежності розрахунків з посиланням на те, що вони є відображенням міркувань позивача.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача за тілом кредитів та позики становить: за договором № 75148191 14 000,00 грн, за договором № 3168514 10 000,00 грн, за договором № 104174925 5 000,00 грн.

Тому вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредитів та позики підлягають задоволенню.

При вирішенні питання про доцільність стягнення заборгованості за процентами суд враховує правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за "користування кредитом" могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів.

Під час розгляду справи встановлено, що строк дії договорів № 75148191, № 3168514 та № 104174925 30 днів.

Пунктом 2.3 договорів № 3168514 та № 104174925 визначено умови щодо пролонгації строку кредитування, зокрема пункт 2.3.1.2 передбачає пролонгацію на стандартних (базових) умовах, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але на строк не більше 60 днів. При цьому у період такої пролонгації проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною у пункті 1.6 цього договору. Тобто за умовами договорів протягом 30 днів нараховуються передбачені пунктом 1.5.2 договору проценти за ставкою 1,25 %, за наступні 60 днів (у разі пролонгації) передбачені пунктом 1.6 договору за ставкою 5 %.

При цьому умовами договору не передбачено пролонгації строку кредитування більше, ніж на 60 днів, а отже, не передбачено і нарахування процентів за користування кредитом поза межами цього строку.

Доказів, які свідчать про подальше узгодження сторонами істотних умов кредитування, матеріали справи не містять.

Нарахування первісним кредитором процентів за користування кредитом відповідає умовам договорів щодо строку такого нарахування (90 днів з урахуванням пролонгації) та розміру процентної ставки: за договором № 3168514 у розмірі 33 750,00 грн, за договором № 104174925 16 875,00 грн.

Проте подальше нарахування процентів ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за договором № 104174925 за 69 днів та за договором № 3168514 за 71 день є неправомірним та не відповідає умовам договорів.

При цьому суд вважає необґрунтованим посилання представника позивача на п. 2.3.2 договорів як на підставу понадстрокового нарахування процентів, оскільки зазначений пункт договорів носить загальний інформативний характер щодо підстав продовження строку кредитування/змін умов кредитування та оформлення таких змін.

Після спливу визначеного договором строку кредитування права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивачем позовні вимоги в порядку ст. 625 ЦК України не заявлено.

Таким чином, обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 35 500,00 грн за договором № 3168514 та 17 250,00 грн за договором № 104174925 не знайшли своє підтвердження при розгляді справи, тому така вимога не підлягає задоволенню.

Водночас суд зазначає, що нарахування первісним кредитором процентів за договором № 75148191 протягом 120 днів відповідає умовам договору. Так, строк кредитування становить 30 днів, максимальна кількість днів автопролонгації, передбаченої п. 7.12 7.16 Правил, що є невід`ємною частиною договору, становить 90 днів.

Крім того, судом встановлено, що вимоги про стягнення комісій за надання кредиту не суперечать нормам закону, як і стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих до 24 лютого 2022 року.

Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню з відповідача заборгованості за договорами у загальному розмірі 114 360,48 грн, з яких:

- заборгованість за договором позики № 75148191 від 23 серпня 2021 року 47 235,48 грн, що складається із: заборгованості за тілом позики 14 000,00 грн, заборгованості за відсотками 32 979,27 грн, 3% річних 32,21 грн, інфляційні втрати 224,00 грн;

- заборгованість за кредитним договором № 3168514 від 26 серпня 2021 року 44 750,00 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 10 000,00 грн, заборгованості за відсотками 33 750,00 грн, комісії 1 000,00 грн;

- заборгованість за кредитним договором № 104174925 від 05 вересня 2021 року 22 375,00 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 5 000,00 грн, заборгованості за відсотками 16 875,00 грн, комісії 500,00 грн.

При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1 657,65 грн (68,43%).

Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 25 000,00 грн, суд виходить з такого.

Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представником відповідача заявлено про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу із ціною позову, складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

На переконання суду, дії з надання усної та письмової консультацій, складання позовної заяви не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи.

Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, враховуючи думку представника відповідача про неспівмірність витрат на правничу допомогу, суд вважає, що вартість послуг адвоката в загальній сумі 25 000,00 грн є завищеною стосовно іншої сторони спору, а тому, за умови задоволення позовних вимог у повному обсязі , відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн відповідає принципу розумності та реальності витрат.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 474,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 76-81, 89, 95, 137, 141, 258-259, 263-265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" заборгованість за договором позики № 75148191 від 23 серпня 2021 року та кредитними договорами № 3168514 від 26 серпня 2021 року і № 104174925 від 05 вересня 2021 року у загальному розмірі 114 360 (сто чотирнадцять тисяч триста шістдесят) грн 48 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" витрати зі сплати судового збору у розмірі

1 657,65 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 474,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", адреса: вул. Мечнікова, 3 офіс 306, м. Київ, .

Відповідач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 21 липня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Попов