Єдиний унікальний номер 722/2296/24
Номер провадження 2/719/17/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року м. Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:

судді - Луців О.В.,

за участю секретаря - Марчук А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняв м. Новодністровськ, Чернівецької області, цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2024 року Новодністровський міський суд Чернівецької області отримав матеріали цивільної справи за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТзОВ «ФК «ЄАПБ») до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитнимм договорами в розмірі 112505,00 грн. та судових витрат в розмірі 3028,00 грн., передані з Сокирянського районного суду Чернівецької області.

В обґрунтування позову зазначають, що 03 листопада 2023 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в електронній формі укладено договір позики №76626374, право грошової вимоги по якому на суму 52125,00 грн. перейшло до ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021р. з відповідними змінами, внесенеми Додатковою угодою №2 від 28.07.2021р. Крім цього, 14 жовтня 2023 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Селфі кредит» в електронній формі укладено договір про надання споживчого кредиту № 1057371, право грошової вимоги по якому на суму 60380,00 грн. перейшло до ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу №30052024 від 30.05.2024р. З огляду на зазначене, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами на загальну суму 112505,00 грн. та судові витрати в розмірі 3028,00 грн.

12 лютого 2025 року було винесено заочне рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області у справі №722/2296/24, позовні вимоги ТзОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостібуло задоволено в повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь ТзОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість у розмірі 112505,00 грн., а також 3028,00 грн. процесуальних витрат.

02 червня 2025 року в суд надійшла заява від представника відповідача адвоката Васильченко Г.І. про перегляд заочного рішення.

10 червня 2025 року ухвалою Новодністровського міського суду Чернівецької області було скасовано заочне рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 12.02.2025р. по справі № 722/2296/24 і призначено справу до судового розгляду на 01 липня 2025 року о 14 год. 00 хв.

23 червня 2025 року від представника відповідача Васильченко Г.І. надійшов відзив, в якому остання зазначила, що сторона відповідача заперечує проти задоволення позовної заяви у повному обсязі та вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не обґрунтованими.

Так, адвокат Васильченко Г.І. зазначила, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є належним позивачем, оскільки не надало належних та допустимих доказів факту відступлення права грошової вимоги від первісних кредиторів до ТзОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно з договором факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021 право вимоги від первісного кредитора ТОВ «1БАНК» перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «ЄАПБ» 14.06.2021 року, однак сам кредитний договір № 76626374 був укладений 03.11.2023 року, тобто понад два роки після укладення договору факторингу, що, на думку представника, є взаємовиключним, так як за договором факторингу права вимоги є похідними від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.

Також вказує, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що Первісні кредитори надавали кредитні кошти відповідачу, а саме - первинні бухгалтерські документи, наприклад платіжні інструкції, квитанції, довідки, виписки, платіжні доручення, меморіальні ордери тощо, які б підтверджували факт надання кредитних коштів, натомість доданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним бухгалерським документом.

Зауважує, що додані товариством акт прийому-передачі реєстру боржників №22 від 11.04.2024 року є неповним, оскільки у ньому не вказані суми заборгованості, договір факторингу містить тільки декілька сторінок, а витяг з реєстру боржників №22 від 11.04.2024 року не містить підпису та печатки сторін, що вказує на недопустимість вищевказаних письмових доказів.

Окрім того, вважає, що відповідач звільнений від сплати відсотків за користування кредитними коштами, так як перебував в межах строку спірних кредитних договорів на військовій службі в ЗСУ.

На підставі вищевикладеного, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі та стягнути з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, орієнтований розмір яких становить 12000 грн.

26 червня 2025 року від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій остання зазначила, що відповідно до умов Кредитних договорів, кошти надано Позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Позичальником при реєстрації на сайті Первісного кредитора. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у Первісного кредитора, у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок Позичальника. Згідно з ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта є банківською таємницею. Оскільки Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються. Вважає, що відповідачем використано «принцип негативного доказування», хоча останній не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Представник позивача зауважила, що договори факторингу, за якими до позивача перейшло право вимоги є правомірними, з огляду на презумпцію правомірності правочинів, а зобов`язання за таким договором переходить на підставі самого правочину, а не документів, що засвідчують права, яка передаються.

Вказувала, що ОСОБА_1 при підписанні кредитних договорів ознайомився із їхнім змістом та не висловлював жодних заперечень з даного приводу, був вільним у виборі контрагента та бажав настання наслідків у вигляді отримання кредитних коштів. Посилання представника відповідача про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 штрафних санкцій та пені вважає некоректними через відсутність загалом таких вимог у прохальній частині позовної заяви.

Щодо вимог про стягнення із боржника відсотків за користування кредитними коштами, то зазначила, що такі є правомірними, оскільки такі відсотки нараховував первісний кредитор, а не позивач, і йому ОСОБА_1 не було повідомлено чи надано підтверджуючі документи про наявність такої пільги. Оскільки відповідачем кредитні договори не виконувались, то нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов кредитних договорів є підставним та обґрунтованим, а позивач вживає дій щодо врегулювання заборгованості виключно в розмірі отриманих прав вимоги.

З приводу переходу майбутнього права вимоги, представник позивача зауважила, що чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, в той же час це стосується майбутніх вимог тільки за умов їх визначеності. В даному випадку предмет права вимоги визначається Договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, однак перехід вимоги до боржників здійснюється за Реєстрами права вимоги, які відповідно можуть бути укладені після укладення Договору факторингу.

До відповіді на відзив на позовну заяву представником ОСОБА_2 було надано підписані з печатками витяги з реєстру боржників №22 від 11.04.2024 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, до Договору факторингу №30052024 від 30.04.2024 року, а також платіжні інструкціі до Договорів факторингу.

Щодо правової вимоги, витрати на яку просила стягнути із позивача представник ОСОБА_3 , то представник позивача вказувала на їх не співмірність, з огляду на малозначність справи та складність написання відзиву, та безпідставність і необгрунтовапність у зв`язку з відсутністю жодних документів на підтвердження їх понесення, так як представник відповідача не надала суду копію договору про надання правничої допомоги з додатками, акт приймання-передачі послуг, копію квитанції про оплату послуг.

Відтак, просить позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі та провести судове засіданні за відсутності представника позивача.

При цьому, у відповіді на відзив представник позивача Пер`ян А.А. заявила клопотання про витребування доказів, яке 01 липня 2025 року ухвалою Новодністровського міського суду Чернівецької області було задоволено та витребувано інформацію про рахунки Відповідача у АТ "Ощадбанк", а також призначено судове засідання на 16 липня 2025 року о 11 год. 00 хв., яке було відкладено на 23 липня 2025 року о 11 год. 00 хв. та 29 липня 2025 року о 15 год. 00 хв.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, у відповіді на відзив на позовну заяву просила позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі та провести судове засіданні за відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання також не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання через підсистему «Електронний суд», жодних заяв чи клопотань про відкладення судового розгляду не подавали.

Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності сторін по справі.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що03 листопада 2023 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», будучи зареєстрованим як фінансова установа (а.с. 18-19), та ОСОБА_1 укладено договір позики №76626374 (а.с.7-9), який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 0MHA1yyjmL (електронного підпису).

Згідно з п. 1 Договору позики за цим Договором Позикодавець передає Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), без забезпечення, на погоджений строк (надалі «Строк Позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Позику та сплачувати проценти Позикодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах, тобто Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити плату (Проценти) від суми Позики протягом Строку Позики згідно Графіку платежів, або достроково.

Відповідно до п. 2 Договору позики сума Позики - 15000,00 грн., Строк Позики 30 днів, процентна ставка фіксована 2,5% за день, дата надання позики 03.11.2023р., дата повернення позики 02.12.2023р.

У п. 4 Договору позики встановлено, що проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок Позики, виходячи із строку фактичного користування Позикою та до повного погашення заборгованості за Договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування Позикою, визначеного Договором/додатковими угодами. Товариство на власний розсуд може зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеного у першому реченні цього пункту.

Підпунктами 5.1., 5.2., 5.3. Договору позики зазначено, що підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що: Позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та нормативно-правовими актами Національного банку України. Позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з Офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» ( ТМ «MYCREDIT»), в якій визначені умови застосування зниженої процентної ставки, а також із правилами постійно діючої акції під умовною назвою «ОН MY FREEDOM (перша позика 0.01%)» для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (ТМ «MYCREDIT»). Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents- license/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, йому зрозумілі.

Відповідно до п. 16 Договору позики сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Позичальник несе повну відповідальність перед Позикодавцем за повернення Позики, сплату Процентів та належне виконання зобов`язань за цим Договором усім своїм майном. У разі невиконання або неналежного виконання обов`язків за Договором Позикодавець несе відповідальність згідно з чинним законодавством.

У п.п. 23 Договору позики визначено, що цей Договір укладено із використанням мобільного за стосунку MyCredit кредит онлайн на карту. Сторони узгодили наступний спосіб надсилання (у тому числі повторного) підписаного Договору Позичальнику: примірник Договору надсилається на електронну пошту Позичальника, вказану в Договорі. Примірник Договору також доступний Позичальнику в особистому кабінеті. Засвідчена копія Договору на папері надається Позичальнику за його письмовим зверненням, яке розглядається у порядку та строки, визначені Законом України «Про звернення громадян».

Відповідно до п. 28 Договору позики, ОСОБА_1 підписав договір електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 0MHA1yyjmL.

Так, 14 червня 2021 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №14/06/21 (а.с. 11-12), за умовами якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (Позики), плату за Позикою (плату зі процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах Боржників, які формуються згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору.

ТзОВ «ФК «ЄАПБ» є юридичною особою, фінансовою установою та має ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №624024 від 05.12.2007р., Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серії ФК №183 від 27.12.2007р., розпорядженням № 691 від 23.03.2017р. та Статутом ТзОВ «ФК «ЄФПБ» (а.с. 38, 39, 40, 41-43).

28 липня 2021 року та 11 квітня 2024 року між згаданими товариствами укладено додаткові угоди №2 і №22 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021р. (а.с. 13,14).

Окрім того, 11 квітня 2024 року між ТзОВ «ФК «ЄАПБ» та ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників №22 за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с. 15).

Відповідно до Витягу з реєстру боржників №22 від 11.04.2024р. до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021р. ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором позики №76626374 на загальну суму 52125,00 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу 15000,00 грн., заборгованість за відсотками 37125,00 грн., заборгованість за пенею 0,00 грн. (а.с. 16, 186).

На підтвердження розміру заборгованості відповідача в сумі 52125,00 грн. за договором позики №76626374 від 03.11.2023р., з яких 15000,00 грн. основна сума боргу та 37125,00 грн. борг за відсотками, надано розрахунок заборгованості за період з 03.11.2023р. по 11.04.2024р., складений та підписаний електронним підписом ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» станом на 11.04.2024р., (а.с. 74-77, 79).

Так, із вищевказаного розрахунку заборгованості за період з 03.11.2023р. по 11.04.2024р. вбачається, що, отримавши 03 листопада 2023р. позику в розмірі 15000, 00 грн., ОСОБА_1 не вчиняв жодних дій щодо погашення заборгованості на рахунок первісного позикодавця.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики №76626374 від 03.11.2023р. у розмірі 37125,00 грн.

Крім цього, 14 жовтня 2023 року між ТзОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1057371 (надалі - Договір про надання споживчого кредиту), згідно якого відповідач отримав позику у розмірі 10 000,00 грн., строком на 360 днів, стандартною процентною ставкою 2,2% в день користування.

Відповідно до п.п. 1.1. Договору про надання споживчого кредиту укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація Споживача в ІТС Товариства здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, що є електронним підписом Споживача та направлений Товариством на 2 номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.1.2. На умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Відповідно до п. 9.6. Договору про надання споживчого кредиту Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі Сторони Товариства електронним підписом, в Особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис Товариства створюється на Договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим Сторонами в укладеному Договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що створений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис Споживача на Договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.

Відповідно до п. 2 Договору про надання споживчого кредиту кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . У випадку, якщо після здійснення (ініціювання здійснення) Товариством платежу за реквізитами вищевказаної платіжної картки виявиться, що платіж не може бути зарахований на рахунок з будьяких причин, які не залежать від Товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки), Сторони укладають додаткову угоду про зміну платіжних реквізитів Споживача для надання кредиту за цим Договором. При цьому, така додаткова угода може бути укладена лише протягом 24-х годин з моменту прийняття Товариством рішення про надання кредиту Споживачу. Якщо Сторони з будь-яких причин у вказаний строк не укладуть вказану додаткову угоду Споживач втрачає право отримати кредитні кошти за цим Договором, а у Товариства не виникає прострочення кредитора. Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 14.10.2023 року або 15.10.2023 року. У випадку, якщо Товариство здійснює перерахунок коштів не у день укладання Договору, а у наступні календарні дні, Графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредиту (кількість днів), зазначений в п.1.4 Договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Новий Графік платежів розміщується Товариством в Особистому кабінеті. Товариство надає Споживачу через Особистий кабінет: - консультації з питань виконання Договору, направляє різного роду повідомлення та інформацію, в тому числі у вигляді документів ; інформацію про зміни в умовах надання кредиту (якщо такі зміни передбачені Договором). Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту, яка підлягає перерахування. Сума кредиту яка направляється в оплату Процентів за перший день користування вважаться наданою з моменту її утримання Товариством на свою користь. Кредит вважається погашеним в день отримання Товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом.

30 травня 2024 між ТзОВ «Селфі Кредит» та ТзОВ «ФК «ЄФПБ» укладено Договір факторингу №30052024, у відповідності до умов якого ТзОВ «Селфі Кредит» передає (відступає) ТзОВ «ФК «ЄФПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «ФК «ЄФПБ» приймає належні приймає належні ТзОВ «Селфі Кредит» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. (а.с 29-31)

Згідно із п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно із п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до Реєстру боржників від 30.05.2024р. до Договору факторингу №30052024 від 30.05.2024р., ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки у сумі 60380,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 50380,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 30.05.2024р. позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. (а.с.33, 187.)

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором про надання споживчого кредиту № 1057371 у розмірі 60380,00 грн.

На виконання ухвали суду АТ «Ощадбанк» надало відповідь №46/12-11/93804/2025/БТ від 16.07.2025р., згідно з якою ім`я ОСОБА_1 в банку емітовануо карту № НОМЕР_2 , на яку 06.11.2023р. було здійснено переказ грошових коштів у сумі 15000,00 грн. та 17.10.2023р. було здійснено переказ грошових коштів у сумі 10000,00 грн. (а.с. 210-229).

Дані відомості підтверджують факт виконання первісними кредиторами своїх зобов`язань за кредитними договорами та факт отримання відповідачем кредитних коштів, а томусуд відхиляє доводи представника ОСОБА_3 щодо відсутності допустимих доказів про отримання ОСОБА_1 кредитних коштів.

Суд також не погоджується із доводами сторони відповідача щодо не укладення останнім кредитних договорів, що були підставою для заявлення позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За встановленими у цій справі обставинами кредитні договори між ОСОБА_1 та первісними кредиторами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідач через особистий кабінет на вебсайті відповідних первісних кредиторів подавав заявки на отримання кредитів за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ТзОВ «Селфі Кредит» надіслало ОСОБА_1 за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використав для підтвердження підписання кредитних договорів.

У пункті 28, 10 кредитних договорів «Юридичні адреси та реквізити сторін» зазначено електронний підпис фізичної особи ОСОБА_1 0MHA1yyjmL, С785.

Отже без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитні договора між первісними кредиторами та відповідачем не були би укладені, відтак суд вважає, що ОСОБА_1 уклав кредитні договора.

Окрім того, у відзиві на позовну заяву преставник відповідача заперечує факт укладення кредитного договору через відсутність первинних бухгалтерських документів, однак ні представником ОСОБА_3 , ні самим відповідачем не заперечується факту накладення на кредитний договір вищевказаного одноразового ідентифікатора. Така позиція сторони відповідача оцінюється судом як визнання факту підписання ОСОБА_1 спірних договорів позики.

Надаючи оцінку доводам представника відповідача щодо неналежності позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів та заяв на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень на будь-якій стадії судового процесу може призвести до порушення права особи на справедливий судовий розгляд.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Належними сторонами в цивільному процесі є суб`єкти переданих на розгляд суду спірних матеріально-правових відносин.

Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача.

Разом із тим, суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

При цьому слід ураховувати, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Тобто, якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги (особа, права якої не порушені та не оспорені), суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 25 жовтня 2022 року у справі № 607/14378/21.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Отже, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору вчинення відповідного правочину у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2)зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

За змістом частини першої статті 4 Закону України від 12 липня 2001 року №2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який був чинним но момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 2664-III), факторинг вважається фінансовою послугою.

У пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону № 2664-III.

Так, за змістом частини першої статті 6 Закону № 2664-III, договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання для фізичної особи, найменування та місцезнаходження для юридичної особи; 5)найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Крім того, відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г)за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону № 2664-III.

Крім того, у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

Як вже зазначалося, відповідно до абзацу першого частини першої статті 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема, те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).

Звідси за договором факторингу фактор має надавати фінансову послугу, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту в розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послугу з фінансування (надання позики або кредиту).

При цьому така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеною в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу.

Водночас грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем (частина перша статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право в разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.

Отже, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.

Верховний суд у постанові від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17 дійшов висновку, що передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.

При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.

Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).

Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.

Згідно з матеріалами справи право вимоги до ОСОБА_1 перейшло від первісного кредитора ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» 11.04.2024 року.

Відповідно до Реєстру боржників №22 від 11.04.2024 року за договором факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 52125 гривень.

Відповідно до змісту договору факторингу сторони передбачили умову, яка полягає у тому, що передача права вимоги здійснюється на підставі акту приймання-передачі відповідного реєстру боржників, які є невід`ємним додатком до договору факторингу, у якому зазначено перелік кредитних договорів та боржників за ними, в межах чинного договору факторингу. Окрім цього, невід`ємними додатками договору є додаткові угоди, якими продовжувався строк дії договору факторингу.

В зв`язку з цим безпідставними є доводи представника ОСОБА_3 про те, що на момент укладення договору факторингу від 14 червня 2021 року боргові зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 03 листопада 2023 року №76626374 ще не існували, відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи відступлення права вимоги не відбувалось лише на підставі договору факторингу від 14 червня 2021 року, тобто в момент укладення відповідного договору, а в тому числі на підставі погодження усіх істотних умов договору факторингу у відповідних реєстрах прав вимоги, тобто мав місце фактичний склад (певна сукупність дій).

Так, суд звертає увагу на те, що положення статті 1078 ЦК України, які наголошують на тому, що предметом договору факторингу може виступати право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до пункту 1.2 договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостейц та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

З урахуванням наведеного та встановлених обставин справи, суд дійшов висновок, що укладання договору факторингу до виникнення кредитних правовідносин з ОСОБА_1 не свідчить про неможливість передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним, яким передбачено факт передачі права вимоги до боржника на підставі Акту приймання-передачі реєстру прав вимоги. Більш того, діючим договором факторингу було передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами такого Акту приймання-передачі реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Акту приймання-передачі реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги.

Отже, право вимоги до боржника від кредитора до фактора здійснюється виключно на підставі Акту приймання-передачі реєстру прав вимог, відповідно до чинного договору факторингу на момент підписання такого реєстру, та в такому реєстрі прав вимоги сторони погоджують права вимоги до боржників із зазначенням: прізвища, імені та по-батькові боржника, РНОКПП боржника, номеру та дати кредитного договору, заборгованість та її складові частини, а також суму фінансування.

Відтак, умови зазначеного договору факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Такі умови договору не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки.

Крім того, додатковими угодами, строк дії договорів факторингу було продовжено, а умовами договору передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється в момент підписання Акту приймання-передачі реєстру права вимоги. Акт приймання-передачі реєстру прав вимоги у межах зазначеної справи були підписані під час строку дії договору факторингу.

Отже, суд вважає доведеним факт набуття позивачем права грошової вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором від 03 дисмтопада 2023 року №76626374.

Також суд звертає увагу на те, що договором факторингу визначено умову, яка полягає в тому, що клієнт передає фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Так, в матеріалах справи міститься витяги з реєстрів прав вимоги, в яких зазначена необхідна інформація щодо права вимоги, яке відступається, а також у яких сторонами погоджена ціна відступлення прав вимоги, що узгоджується із пунктом 1.2 договору факторингу.

Враховуючи викладене, помилковими є доводи представника відповідача про недоведеність позивачем факту відступлення права грошової вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до позивача.

Щодо позовної вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами за договором позики №76626374 в розмірі 37125,00 грн. та за кредитним договором №1057371 в розмірі 50380,00 грн., суд дійшов наступних висновків.

02 червня 2025 року, 23 червня 2025 року та 29 липня 2025 року представник відповідача ОСОБА_3 надала суду копії військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , з якого вбачається, що 18.04.2023 на підставі наказу № 131 він був зарахований до ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим стрільцем, посвідчення НОМЕР_4 , виданого 08.05.2023, довідку форми № 5 за номером 1315А, видану 11.03.2025р. про те, що старший солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_5 АДРЕСА_1 .

Вказаними доказами відповідач підтверджує ту обставину, що він з 18.04.2023 є військовослужбовцем, а тому покликається на п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо того, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час призову штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Військовослужбовці, визначені п. 15 ст. 14 зазначеного Закону, які мають кредитні зобов`язання перед банками, мають право на встановлені законодавством пільги, а саме: звільнення від сплати відсотків за користування кредитом; звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту.

Суд, детально дослідивши документи, надані відповідачем, вважає аргументи ОСОБА_1 підставними з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

За приписами частин другої, третьої статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Визначення «особливого періоду» наведено у Законі України від 21 жовтня 1993 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до статті 1 якого:

мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до статті 1 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» особливий період -період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Вирішуючи питання щодо темпоральних меж дії особливого періоду в розумінні Закону № 3543-XII, Велика Палата Верховного Суду у справі № 813/402/17 (постанова від 26.08.2020) зауважує, що за змістом наведених визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Пунктом 6-2 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» врегульовано питання простроченої заборгованості на період дії воєнного стану в Україні. Так, на період дії воєнного стану та упродовж трьох місяців після його припинення або скасування банки, небанківські фінансові установи та колекторські компанії під час врегулювання простроченої заборгованості зобов`язані дотримуватися додаткових вимог щодо етичної поведінки, зокрема не взаємодіяти за власною ініціативою зі споживачем, що належить до захищеної категорії, та з його близькими особами.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України.

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише за наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц, провадження №61-21025св18.

Отже, суд установив, що ОСОБА_1 з 18.04.2023 є військовослужбовцем, на підставі наказу № 131 він був зарахований до ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим стрільцем і по теперішній час перебуває на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено відповідачем належними доказами.

З огляду на вказані обставини, суд вважає, що ОСОБА_1 користується пільгами, передбаченими ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», і дійшов висновку про можливість застосування до даних правовідносин пільг, передбачених статтею 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як відповідачем надано достатні докази того, що ОСОБА_1 має право на звільнення від сплати процентів за користування кредитом, оскільки в період нарахування процентів за користування кредитом він перебуває у складі добровольчого формування територіальної громади, виконує завдання територіальної оборони України і є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому має право на звільнення від нарахування процентів за користування кредитом.

Встановивши, що на відповідача поширюється дія пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням того, що кредитні договори №76626374 від 03.11.2023р. та №1057371 від 14.10.2023р. відповідно до яких ОСОБА_1 отримав від первісних кредиторів кредит були укладені 03.11.2023р. та 14.10.2023р., суд дійшов висновку, що наведені вище пільги мають бути застосовані до відповідача протягом усього строку дії договору, а тому вважає, що позов підлягає до задоволення частково шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості у розмірі 25000,00 грн. за тілом кредиту, відсотки за користування кредитними коштами відповідачу не нараховуються.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» в пропорційному розмірі до задоволений позовних вимог, що становить 296,03 грн. (672,85 грн. (3028,00 грн.* 25000,00 грн./112505,00 грн.) витрати позивача пропорційно до задоволених позовних вимог 376,82 грн. (484,48 грн. .* 87505,00 грн./112505,00 грн.) витрати відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог); в іншій частині сплачений судовий збір покладається на позивача та відшкодуванню не підлягає.

При цьому, суд не визначає розмір процесуальних витрат, заявлених представником ОСОБА_3 щодо витрат на правничу допомогу, та не оцінює доводи представника позивача щодо співмірності і обґрунтованості таких витрат, з огляду на бажання представника відповідача скористатися своїм правом на надання доказів понесення процесуальних витрат згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст. 8, 42 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 203-207, 509, 526-527, 530, 610-612, 625, 626, 628, 629, 633-634, 638, 639, 1048-1050, 1054-1055, 1056-1, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про споживче кредитування», керуючись ст.ст. 2-4, 7-13, 15, 17-19, 23, 76-82, 89, 92, 95, 133, 137, 141, 223, 240, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-275, 279-284, 288-289, 352, 354-355, п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місця знаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30, адреса для листування: Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2, поверх № 4, код ЄРДПОУ 35625014) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_6 ) про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_6 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місця знаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30, адреса для листування: Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2, поверх № 4, код ЄРДПОУ 35625014) заборгованість за договором позики № 76626374 від 03.11.2023р. в розмірі 15000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок) за тілом кредиту та за кредитним договором № 1057371 від 14.10.2023р. в розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок) за тілом кредиту.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_6 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса місця знаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30, адреса для листування: Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2, поверх № 4, код ЄРДПОУ 35625014) судовий збір в розмірі 296,03 грн. (двісті дев`яносто шість гривень 03 копійки).

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду безпосередньо або через Новодністровський міський суд Чернівецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: