Справа № 462/3573/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючої судді Постигач О.Б., за участю секретаря судового засідання Глушко С.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

Уповноважений представник позивача адвокат Глинська-Кривонос С.О., звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, завдану пожежею у розмірі 111 253,44 грн. та судові витрати.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 (1/3 частки). 01.05.2024 року на балконі квартири АДРЕСА_2 , мешканцем якої є відповідач ОСОБА_2 , виникла пожежа, що підтверджується актом про пожежу від 01.05.2024 року, складеним з участю представників ДСНС, поліції та сторін. Висновком ГУ ДСНС у Львівській області від 03.05.2024 року встановлено, що ймовірною причиною пожежі є необережність під час паління. Зазначає, що на момент виникнення пожежі відповідач перебував у помешканні, однак тривалий час не відчиняв двері працівникам ДСНС, що затримало гасіння пожежі та, відповідно, сприяло поширенню вогню. Балкон, де виникла пожежа, був захаращений речами, що створило значне пожежне навантаження. З опитування сусідів та очевидців вбачається, що відповідач систематично курив на балконі, що також підтверджено виявленими залишками тютюнових виробів. Пожежа спричинила пошкодження частини квартири позивача, яка розташована суміжно. Внаслідок пожежі пошкоджено частину майна, зокрема оздоблення балкону, вікна, двері, вагонку, лінолеум та речі домашнього вжитку. Згідно з висновком будівельно-технічної експертизи № 620/24 від 05.09.2024 року, вартість завданої матеріальної шкоди становить 111 253 грн 44 коп. На підставі викладеного просить суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.06.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 про відкриття провадження у справі повідомлявся належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими за його зареєстрованим місцем проживання, яке повернулось на адресу суду із відміткою «вручено особисто 26.06.2025».

Таким чином, надсилання листа рекомендованою поштою на фактичну адресу є достатнім для визнання повідомлення належним чином здійсненим, оскільки подальше отримання кореспонденції адресатом не залежить від волі та контролю відправника, зокрема й суду.

Указана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б.

Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

У ст. 12 ЦПК України, зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорюванням. Кожна особа маж право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом було встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.05.2010 року № 26129230, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної, спільної часткової власності в розмірі 1/3 частки належить ОСОБА_1 /а.с.7/.

Згідно акту директора ЛКП «Левандівка» від 28.05.2024 року, комісія в складі заступника директора ЛКП «Левандівка» Думич Я.В., майстрів з експлуатації житлового фонду ОСОБА_3 , Завадської Г.Я. за результатами розгляду звернення ОСОБА_4 , на підставі акту про пожежу держслужби України з надзвичайних ситуацій від 01.05.2024 року та висновків про причини виникнення пожежі від 03.05.2024 року з виходом на місце провела візуальне обстеження квартири за адресою АДРЕСА_3 та склала акт про наступне: 01.05.2024 року на балконі квартири АДРЕСА_4 близько 17 год. 55 хв., виникла пожежа, яка перекинулась на балкон квартири АДРЕСА_3 . На балконі квартири АДРЕСА_3 вогнем пошкоджені кладова та двері до кладової ; кріплення та пластикова вагонка на стелі балкону та на балконній плиті; лінолеум на підлозі. Також потріскало скло, яким засклено балкон. В кімнаті площею 11,4 м2 вогнем пошкоджено балконний блок, сплавився світильник, кіптява на стінах та на стелі. В кімнаті площею 11,8 м2 пошкоджено металопластикове вікно. Кіптява на стінах та на стелі в коридорі /а.с.11/.

Відповідно до акту про пожежу від 01.05.2024 року, комісія склала цей акт про пожежу, що виникла 01.05.2024 року о 17 год. 55 хв., в дев`ятиповерховому будинку, що обслуговує ЛКП «Левандівка», за участі власників квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_1 , та АДРЕСА_2 ОСОБА_5 . Місцем виникнення пожежі значиться балкон житлової квартири АДРЕСА_2 . Так, пожежею знищено балконні вікна балконні вікна з металопрофілю в кількості 11 штук; одні балконні двері з металопластику; вагонка орієнтовно 24 м.кв.; лінолеум - орієнтовно 12 м.кв.; оздоблення для кріплення вагонки гіпсокартон - орієнтовно 3 м.кв.; дерев?яні двері та речі домашнього вжитку - орієнтовно на 5 кв.м. /а.с.25-26/.

Як вбачається з висновку про причини виникнення пожежі від 03.05.2024 року, складеного Управлінням запобігання надзвичайним ситуаціям та цивільного захисту по Львівській міській територіальній громаді ГУ ДСНС України у Львівській області, у ході збору інформації, опитування очевидців, власників помешкань та сусідів було встановлено, що на момент виникнення пожежі мешканець квартири АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_2 , перебував у помешканні, однак на прохання працівників пожежно-рятувальної служби двері не відчиняв, не реагував на їхні заклики, у зв`язку з чим для доступу до квартири довелось застосовувати спеціальний мотоінструмент (бензоріз). Проникнення рятувальників у квартиру відбулося лише через 20 хвилин після прибуття пожежного підрозділу. Паралельно здійснювалося зовнішнє гасіння пожежі за допомогою автодрабини та проникнення до квартири з метою пошуку потерпілих. У ході подальшого опитування гр. ОСОБА_6 не надав чіткої відповіді на запитання, чому не відкривав двері, що, на думку ДСНС, може свідчити про можливе приховування певних обставин чи технічних засобів, які спричинили виникнення пожежі. Огляд місця події показав, що балкон квартири АДРЕСА_2 був значною мірою захаращений сторонніми предметами та матеріалами, що сприяло суттєвому пожежному навантаженню. У підсумку у висновку зазначено, що ймовірною причиною виникнення пожежі стала необережність під час куріння /а.с.27-34/.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 620/24 від 05.09.2024 року, вартість матеріальної шкоди завданої ОСОБА_1 , власникові квартири АДРЕСА_1 , що була завдана внаслідок пожежі, яка мала місце 01.05.2024 року в квартирі АДРЕСА_6 на день проведення експертизи становить 111 253, 44 грн. Згідно із указаним висновком, експерт, який підготував висновок, обізнаний про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України /а.с.12-17/.

Крім цього, до вказаного висновку експерта долучено також кошторис з розрахунком договірної ціни № 1/а.с.18-23/.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами 4, 5 ст. 319 ЦК України зазначено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Тобто, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 322 ЦК України).

Нормами статей 151, 156, 177 ЖК України визначено, що громадяни (власники, наймачі, члени їх сімей) зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Відповідно до ч. 6 ст. 55 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в житлових приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фондів, фонду житлово-будівельних кооперативів та об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, житлових приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями покладається на їхніх власників (співвласників), користувачів або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 січня 2024 року у справі № 757/75448/17-ц.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

У пункті 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», яка є релевантною і до норм нового ЦК України, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. За обставинами справи цю презумпцію мав би спростувати саме відповідач, що ним зроблено не було.

Отже, з огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить протиправність дій, наявність шкоди та її розмір і причинно-наслідковий зв`язок.

Представницею позивача у справі доведено обставини справи, надавши суду акт про пожежу, висновок про причини виникнення пожежі, висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи.

У свою чергу, будь-яких доказів того, що пожежа відбулася не з вини відповідача останній не надав та не спростував докази, надані представницею позивача на підтвердження факту пожежі, яка мала місце 01.05.2024 року в квартирі АДРЕСА_6 . Крім того, відповідачем також не спростований розмір завданих позивачу збитків у сумі 111 253,44 грн.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що факт пожежі, яка мала місце 01.05.2024 року в квартирі АДРЕСА_6 підтверджується зібраними у справі доказами, які не спростовані відповідачем у ході розгляду справи.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності та враховуючи те, що представницею позивача надано належні та достатні докази в обґрунтування своїх вимог щодо заподіяної останньому майнової шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з проведенням будівельно-технічної експертизи у розмірі 10 360,00 грн, суд зазначає наступне.

Як вбачається з пояснень представника позивача, вартість вказаної експертизи визначена згідно з п. 3.1 договору № 0708-1/24 та складає 10 360,00 грн. Однак, у матеріалах справи міститься лише висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 620/24 від 05.09.2024 року. Водночас, сам договір, на який посилається представник позивача, суду не надано, а матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували зазначену суму витрат.

Таким чином, суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість та достовірність вартості проведеної будівельно-технічної експертизи, а отже, вимога в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У позовній заяві представницею позивача зазначено, що позивач очікує понести в зв`язку із розглядом справи витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц, від 21 липня 2021 року у справі № 671/1957/20.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).

Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження обставин понесення витрат на правову допомогу стороною позивача протягом усього судового розгляду не надано жодного доказу, окрім ордеру на підставі договору про надання правової допомоги серії ВС № 1370117 від 20.05.2025 року та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1767 від 30.11.2010 року.

Разом з тим, в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем та його представницею не подано суду жодних доказів на підтвердження розміру витрат, які позивач сплатив або має сплатити, у сумі 20 000,00 гривень, зокрема не надано ані розрахунку таких витрат, ані документа, що підтверджує оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим вимога про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову на відповідача.

Тому суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір, який сплачено при подачі позовної заяви до суду у сумі 1211, 20 грн.

На підставі ст.ст. 12, 89, 264-265, 274-275, 279 ЦПК України, керуючись ст.ст. 109-113 СК України, суд-

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду за завдані пожежею збитки в сумі 111 253 (сто одинадцять тисяч двісті п`ятдесят три) гривні 44 копійки.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_8 .

Суддя: Постигач О.Б.