Справа № 215/6536/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Камбул М.О.,

при секретарі судового засідання Савельєвій Л.А.,

за участю: заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу в залі суду №3 м. Кривого Рогу в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції заявника.

31.07.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно заінтересованої особи: ОСОБА_2 , строком на шість місяців, яким визначити обмеження, а саме: заборонити перебувати в місці спільного перебування із заявником за адресою: АДРЕСА_1 , заборонити перешкоджати в користуванні спільним майном за адресою: АДРЕСА_1 , з подальшим усуненням перешкод, а саме виселенням людей, які не мають законних підстав знаходитись на території приватної власності.

В обґрунтування заяви посилається на те, що після смерті батька, ОСОБА_3 , він із сестрою, заінтересованою особою ОСОБА_2 , успадкував по закону приватний будинок за адресою АДРЕСА_1 та транспортний засіб ГАЗ-24, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Батько бажав, щоб його майно дісталося йому із сестрою порівну. Сестра ж була іншої думки та їй дуже не сподобався той факт, що заявник не відмовився від своєї частки спадку заради її вигоди, адже вона, ще задовго до смерті батька, вирішила що приватний будинок за адресою АДРЕСА_1 має бути її власністю. Було декілька випадків, коли вона виганяла батька з його ж будинку років 20 тому. Також виганяла і заявника з території власності батька в 2020 та 2021 році, забороняючи ОСОБА_1 допомагати йому. Приблизно років 10 тому, коли сестра народила дитину, батько будучи доброю людиною, дозволив їй використовувати земельну ділянку та господарські споруди для вирощування овочів та розведення домашньої худоби для її особистих потреб. З роками всю відповідальність за ведення свого ж господарства вона переклала на батька. В неї вистачало нахабства підвищувати голос на нього, якщо він не доглядав за її худобою та врожаєм. При цьому проблеми батька її не хвилювали.

З початку повномасштабного вторгнення заінтересована особа виїхала з країни до Німеччини в пошуках кращих перспектив на життя і на протязі двох років аж до смерті батька її поруч не було. Коли батько тяжко хворів, від неї не було ні моральної, ані матеріальної допомоги. В той момент життя її більше хвилювало питання будівництва великої теплиці для своїх потреб на території власності батька. В березні 2024 року заявник з сестрою подали заяви на отримання спадщини в нотаріальній конторі, після чого заявник почав займатися оформленням документів для отримання спадщини. В цей момент ОСОБА_2 без згоди заявника і його відома починає будівництво теплиці на останній вільній частині земельної ділянки, встановлення відеоспостереження на об`єкті та заміни вхідних воріт. До будівництва теплиці ОСОБА_2 долучила людей без належної кваліфікації та аморальної поведінки, які під час будівництва регулярно вживали міцні спиртні напої, на що заінтересована особа зауваження ігнорувала та на прохання дати пояснення у відповідь заявник досі чує, що вона повноцінний власник будинку і нічого ОСОБА_1 не зобов`язана. Коли були встановлені нові вхідні ворота ОСОБА_2 відмовляла заявнику у надані комплекту ключів, тим самим вже обмежуючи доступ у користуванні спільним майном. Зведення теплиці здійснено із влаштуванням фундаменту на землі, яка й досі не приватизована. Для облаштування теплиці співвласник встановила без дозволу заявника газові котли з порушенням Кодексу газорозподільних систем та Правил технічної експлуатації, які несли небезпеку для людей та власності.

Також заявник зазначає, що транспортний засіб ГАЗ-24, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який й досі не переоформлений на нових власників за заповітом, та не має поліса ОСАГО, ОСОБА_2 віддала в користування третім особам без дозволу заявника. За кілька місяців володіння спільним майном співвласник використовуючи маніпуляції налаштував проти заявника сусідів, з якими він добре спілкувався за життя батька, з деякими працював на підприємстві і ніколи з ними до того не виникало конфліктних ситуацій. З березня цього року співвласник користуючись своїм правом на спадщину 1/2 частки будинку за адресою АДРЕСА_1 дозволила своїм знайомим користуватись спільним майном в їхніх особистих потребах не узгодивши свої дії із заявником. Поділу в натурі часток із спільного майна не має. Договір оренди з цими людьми відсутній. Дана сімейна пара на території будинку веде своє господарство, влаштували для себе зону відпочинку, третій місяць використовують гараж для ремонту свого авто, не пускають до будинку. З-за таких умов заявник вже тривалий час не може виконати технічне обслуговування свого автомобіля і змушений кожного разу шукати вільний гараж серед знайомих чи колег по роботі. На зауваження цим людям, що вони не мають права йому перешкоджати, у відповідь знову чує, що він не має ніяких прав на цей будинок і не є дійсним власником даного майна. На зауваження щодо вживання спиртних напоїв заявник чує від них погрози. Станом на цей час, за будинком по АДРЕСА_1 нараховані борги за комунальні послуги. Співвласник та орендатори відмовляються сплачувати борги за користування комунальними послугами для своїх особистих потреб. Враховуючи те, що співвласник не мешкає в спірному будинку, газові компанії вже півроку вимагають повернення боргу із заявника, кожного дня надсилаючи йому повідомлення, дзвінки. Всі дії співвласника мають мету, щоб в ОСОБА_1 зникло бажання з`являтись та користуватись спільним будинком. На численні його пропозиції компенсувати вартість 1/2 частки будинку за адресую АДРЕСА_1 співвласник відмовляє, пояснюючи тим, що будинок належить їй, а заявник вимагає від неї грошові кошти. Щодо порушення своїх прав заявник неодноразово звертався до поліції, проте йому було відмовлено в притягненні ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, посилаючись на те, що вона тут не мешкає, а порушника щоб притягнути до такої відповідальності необхідна його присутність. Враховуючи, що заявник напротязі тривалого часу потерпає від психологічного тиску та маніпуляцій від співвласника спільного майна, вважає що він є особою, яка зазнала домашнього насильства. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо себе, вважає, що необхідно до ОСОБА_2 застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони ОСОБА_2 перебувати в місці спільного перебування із заявником, на території спільного майна за адресою АДРЕСА_1 та заборонити перешкоджати заявнику в користуванні спільним майном за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 подальшим усуненням перешкод, а саме виселенням людей, які не мають законних підстав знаходитись на території приватної власності за адресою АДРЕСА_1 .

Заяви, клопотання учасників справи.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 просив заяву задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала клопотання про відкладення розгляду справи.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.07.2025 заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи на 10-30 год. 04.08.2025, за правилами окремого провадження.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 має право на: частку спадкового майна у вигляді житлового будинку А-1, житловою площею 14,9 кв.м., загальною площею 31,5 кв.м.. з господарськими будівлями і спорудами: В погріб, Д сарай, Е літня кухня, Ж гараж, З сарай, И вбиральня, К літній душ, Л альтанка, №1-3 огорожа, І водо колонка, ІІ замощення, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі №792 і посвідченого державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори у Дніпропетровській області Деркач Я.В., і довідкою КП «КРБТІ» ДОР», та на частку на транспортний засіб ГАЗ24, р.н. НОМЕР_1 , 1973 року випуску, VIN176482, що підтверджується свідоцтвом на право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі №793 і посвідченого державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори у Дніпропетровській області Деркач Я.В., які належали померлому ОСОБА_3 (а.с. 18, 15, 17).

Заявником додано відповіді ВП №5 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 18.03.2025 та від 10.04.2025, в яких вказано, що за заявою ОСОБА_4 , відділенням поліції проводилася перевірка, в ході якої було встановлено, що за вказаною в заяві адресою мешкає знайома сестри заявника, яка наглядає за будинком, тому йому було роз`яснено що вказана ситуація відноситься до цивільно-правових відносин та вирішується в судовому порядку(а.с. 13, 14).

Крім того, до матеріалів справи заявником додано повідомлення ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Криворізької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» та відомості з сайту ТОВ «НОВА_КОМ» про наявність заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16, 27).

Також, заявником долучено у вигляді електронного доказу, відеозапис, на якому зображено стан подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення гаражу, та долучено аудіо запис розмови з орендарем будинку.

Судом не було відхилено жодного доказу наданого заявником.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Вислухавши заявника, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним в задоволенні заяви відмовити.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з частини четвертої статті 263 ЦПК України вбачається, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Пунктом 1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1 ст.350-3 ЦПК України).

Згідно з п.п.3, 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За приписами п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Тобто, оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи (правовий висновок, викладений в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2020 року у справі № 159/4550/19 (провадження № 61-884св20) та від 17 лютого 2021 року у справі № 753/19409/19 (провадження № 61-6763св20).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19 (провадження № 61-16980св19).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року в справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) вказано, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 вказував, що його сестра після початку повномасштабного вторгнення виїхала з країни до Німеччини, та на теперішній час, будучи співвласником спірного майна, чинить перешкоди в користуванні спільним майном.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна внатурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Крім того, в своїй заяві заявник просить до ОСОБА_2 застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони ОСОБА_2 перебувати в місці спільного перебування із заявником, на території спільного майна за адресою АДРЕСА_1 та заборонити перешкоджати заявнику в користуванні спільним майном за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 подальшим усуненням перешкод, а саме виселенням людей, які не мають законних підстав знаходитись на території приватної власності за адресою АДРЕСА_1 .

В такому випадку суд вважає необхідним зазначити, що між сторонами вбачається спір щодо володіння, користування майном, а вказані заходи обмежувального припису, у вигляді заборони перебувати заінтересованій особі на території спільного майна та виселення третіх осіб, які проживають на території спільного майна, стосується цивільно-правових відносин, які повинні розглядатись в позовному провадженні.

Разом з цим, наведені заявником обставини щодо вчинення співвласником майна домашнього насильства не є достатніми для видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення останньою систематичного домашнього насильства щодо нього у розумінні ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також не доведено продовження настання ризиків насильства у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останньої обмежувального припису, що є його процесуальним обов`язком згідно із ст.ст.12,81 ЦПК України.

Сам лише факт неприязних стосунків, конфліктів між братом та сестрою та відчуття дискомфорту, не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису.

Також, з наданого до суду у вигляді електронного доказу, відеозапису вбачається, що заявник заходить на територію домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та безперешкодно здійснює відеозйомку, з чого не можливо встановити будь-яких дій, які б свідчили про насильство з боку заінтересованої особи, та на підтвердження викладених в заяві обставин.

Аналізуючи вищевикладені норми права, враховуючи, що заявником не надано належних та достатніх доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 насильства відносно брата, та факту того, що на час звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису існувала вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, тому суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення заяви.

На підставі викладеного та керуючись ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 4, 10, 12, 19, 141, 263, 265, 293, 294, 350-1, 350-1, 350-4, 350-5, 350-6 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено, проголошено та підписано 04 серпня 2025 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя: