ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання Травкіної В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу № 175/15911/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Краматорської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення опіки та піклування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2025 року, постановлену у складі судді Білоусової О.М.,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити опіку над недієздатною особою, в обгрунтування якої зазначає, що його племінник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом з дитинства першої групи та має хворобу дитячий церебральний параліч.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 28 липня 2004 року останній визнаний недієздатним.

Рішенням Виконавчого комітету Краматорської міської ради від 15 вересня 2004 року № 403 опікуном над недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено заявника ОСОБА_1 .

Заявник зазначає, що з 2023 року йому перестали сплачувати державну допомогу, у РТЦК йому повідомили, що треба встановити опіку лише через суд, а оскільки з 2017 року його документи щодо опіки неналежні, через зміни в законодавстві.

Вказує, що відповідає вимогам Закону щодо опікуна та просить призначити його опікуном над своїм племінником ОСОБА_2 .

Рішенням Дніпропетровського районногосуду Дніпропетровської області від 17 березня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення опіки та піклування -відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, без врахування судової практики по аналогічним справам, які призвели до невірного вирішення справи, оскільки судом не повно досліджено всі обставини справи, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Вважає, що судом не наведено мотивованої оцінки доводам заявника, не зазначено мотиви відхилення доказів, не надано правомірну оцінку та не прийнято до уваги те, що ОСОБА_1 , мав та має бажання та фактичну змогу бути опікуном недієздатного ОСОБА_2 , мав та має намір привести раніше прийняті документи щодо опіки над ОСОБА_2 у відповідність до вимог норм чинного законодавства України, шляхом звернення до суду за захистом та підтвердженням своїх прав та обов`язків щодо встановлення опікуном над ОСОБА_2 за рішенням суду, як передбачено ч.1. ст. 60 Цивільного кодексу України, згідно якої суд встановлює опіку (піклування) над фізичною особою у разі визнання її недієздатною (обмежено дієздатною) і призначає опікуна (піклувальника).

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 28 липня 2004 року по справі №2-3712/2004р. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано недієздатною особою (вказане рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили) та рішенням Виконавчого комітету Краматорської міської ради від 15 вересня 2004 року №403 встановлено над ним опіку, опікуном призначено ОСОБА_1 , а обставини справи щодо недієздатності ОСОБА_2 та необхідності встановлення над ним опіки не підлягають доказуванню в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України.

Зазначає, що Законом України від 03 жовтня 2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», викладено у новій редакції ЦПК України, в якому, зокрема, змінено порядок визнання особи недієздатною та зміст відповідного рішення суду.

Вказує, що відповідно до ч. 6 ст. 300 ЦПК (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Разом з тим, згідно з статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Вказує, що на момент ухвалення рішення Краматорського міського суду Донецької області від 28 липня 2004 року в межах цивільної справи № 2-3712/2004 національне законодавство України не передбачало вимоги щодо обмеження чинності дії такого судового рішення певним проміжком часу. Судом не встановлено будь-яких відомостей про те, що зазначене судове рішення в частині визнання його недієздатним було скасовано чи змінено.

Враховуючи, що вказане рішення суду набрало законної сили до внесення змін до ч. 6 ст. 300 ЦПК України у редакції від 15 грудня 2017 року, то дане судове рішення не має строкових обмежень щодо його дії і на теперішній час є чинним. У зв`язку із цим, потреба у повторному визнанні недієздатним ОСОБА_2 та проведенні для цього судової психіатричної експертизи відсутня.

Вказує, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку визнаний недієздатним, відомості щодо поновлення його дієздатності у суду відсутні. Заяв про поновлення дієздатності заявник не подавав.

Зазначає, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке відповідає вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має як найкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка, такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року (справа №753/1905/22). Таким чином, відповідно до подання органу опіки та піклування Виконавчого комітету Краматорської міської ради № 01.01.01-29/1526 від 05 листопада 2024 року, визнано за доцільне призначити ОСОБА_1 , опікуном над повнолітньою недієздатною особою ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю І А групи.

У зв`язку з чим, зважаючи на відсутність будь-яких відомостей, які б свідчили про наявність перешкод для такого призначення, враховуючи наявність правових підстав для встановлення над недієздатним ОСОБА_2 опіки, просив рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2025 року по справі № 175/15911/24 (провадження №2-о/175/305/24) - скасувати та ухвалити нове рішення, яким призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відповідно до ст. ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно зі ст. 1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір на підставі досліджених доказів суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 встановлено інвалідність безстроково, він має хворобу дитячий церебральний параліч, група інвалідності перша А, що підтверджується справкою серії Д-70 №157039 від 01 серпня 1979 року, випискою із акту огляду МСЕК до довідки серії 10 ААБ №060535 від 29 вересня 2011 року.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 28 липня 2004 року по справі №2-3712/2004 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано недієздатною особою та рішенням Виконавчого комітету Краматорської міської ради від 15 вересня 2004 року № 403 встановлено над ним опіку, опікуном призначено ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» станом на 18 липня 2024 року ОСОБА_1 судимості не має.

ОСОБА_1 має задовільний стан здоров`я, протипоказань бути опікуном немає, що підтверджується висновком про стан здоров`я громадянина від 20 серпня 2024 року №25.01-18/1136.

Згідно подання виконавчого комітету Краматорської міської ради, Опікунська рада з питань захисту прав повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, вважає за доцільне призначити опікуном над ОСОБА_2 його дядька ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд виходив з того, що відповідно до приписів законодавства у справах про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності ЦПК передбачається періодичний судовий контроль за наявністю/продовженням існування підстав для обмеження чи позбавлення особи дієздатності (принцип, визначений у рішеннях ЄСПЛ «Наталія Михайленко проти України» (2013), «Станєв проти Болгарії» (2012), «Штукатуров проти Росії» (2008), адже ч.6 ст.300 ЦПК України встановлюється максимальний строк дії судового рішення про визнання фізичної особи недієздатною у 2 роки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до положень частин 1 і 2 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною, а також піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає відповідно опікуна чи піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Згідно з пунктами 2.1, 2.4 Правил опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань.

При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб (п. 3.1 Правил опіки та піклування).

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Тлумачення зазначених норм права дає підстави для висновку, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі за текстом - Правила опіки та піклування).

У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі №753/1905/22 (провадження №61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Отже, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі №736/1508/17, від 28 лютого 2024 року в справі №372/3474/21, від 24 липня 2024 року у справі №727/597/24.

Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування.

У справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено, що рішенням суду від 28 липня 2004 року ОСОБА_2 - визнано недієздатним та рішенням Виконавчого комітету Краматорської міської ради від 15 вересня 2004 року № 403 встановлено над ним опіку, опікуном призначено ОСОБА_1 .

Згідно з поданням від 05 листопада 2024 року № 01.01.01-29/1526 опікунська рада при виконавчому комітеті Краматорської міської ради вважає за доцільне призначити ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Слід зазначити, подання опікунської ради виконавчого комітету Краматорської міської ради від 05 листопада 2024 року № 01.01.01-29/1526 не в повній мірі відповідає вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, оскільки не містить посилань на документи, які передбачені Правилами опіки та піклування.

Колегія суддів зазначає, що оцінюючи подання виконавчого комітету Краматорської міської ради № 01.01.01-29/1526 від 05 листопада 2024 року щодо можливості призначення опікуном ОСОБА_1 вважає його таким, що винесено передчасно, без повного дослідження всіх обставин щодо цього, та ґрунтується виключно на даних, отриманих від заявника.

Крім того, з подання опікунської ради виконавчого комітету Краматорської міської ради від 05 листопада 2024 року № 01.01.01-29/1526 не вбачається за якою адресою здійснюється нагляд. Подання містить посилання на місце реєстрації заявника і підопічного, які є різними, але відсутні дані щодо місця фактичного проживання ОСОБА_2 . Тому вважати такий висновок повним не буде відповідати вимогам закону.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Подані ОСОБА_1 одночасно з заявою про встановлення опіки та піклування копії документів таким критеріям не відповідають, а тому не можуть розцінюватись у розумінні положень ст. ст. 76-80 ЦПК України, як докази.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Колегія суддів зазначає, що існує усталена судова практика, яка дозволяє застосовувати Правила опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила опіки та піклування), під час визначення кандидатури опікуна недієздатної повнолітньої особи, зокрема такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20, від 28 червня 2023 року у справі № 637/46/21, від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22, від 20 березня 2024 року у справі № 638/5358/23.

Отже, суд першої інстанції хоча і не навів повністю мотивів прийнятого рішення у справі, але прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не є підставою для його скасування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2025 року немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 23.07.2025 року

Головуючий суддя О.В. Агєєв