ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/1601/25
Головуючий в 1-й інстанції Філіпова І.М.
УХВАЛА

28 липня 2025 р. м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Кухаря С.В.,

суддів: Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.

при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Турбіної Т.Ф. у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Антон Юрійович, Концерн «Міські теплові мережі», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на дії приватного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2025 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Турбіної Т.Ф. відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, 18.07.2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Між тим, за вказаною апеляційною скаргою не може бутив відкрито апеляційне провадження з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається

Статтею 353 ЦПК України наведено вичерпний перелік ухвал на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року №3-рп/2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. "Право на суд", одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте, такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення ЄСПЛ у справі "Воловік проти України" від 06 грудня 2007 року).

Таким чином, право на суд, складовою якого є право доступу до правосуддя, в аспекті апеляційного оскарження ухвали місцевого суду може бути обмежено на національному рівні з легітимною метою та із забезпеченням пропорційності при застосуванні відповідних правових засобів, передбачених процесуальним законом. Наведене не має наслідком порушення права на доступ до правосуддя.

Правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі №522/14750/16-ц, від 13 червня 2018 року у справі №761/6099/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі №623/3792/15-ц, у постанові від 13 березня 2019 року у справі №522/18296/14-ц.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Як вбачається з апеляційної скарги, скаржником оскаржується ухвала про відмову у задоволенні заяви про відвід головуючого судді.

Виходячи зі змісту статті 353 ЦПК України, ухвала суду про відмову у задоволені заяви про відвід судді не входять до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про відвід судді не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення. Тобто, оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду по суті спору.

Відповідно до частини 2 статі 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Пунктом 4 частини 5 статті 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо вона подана на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

У зв`язку з наведеним, повернення апеляційної скарги скаржнику не є порушенням права на справедливий судовий захист і не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2025 року не може бути прийнята до розгляду апеляційного суду та підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись ст. 352,353, 357 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Турбіної Т.Ф. у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Антон Юрійович, Концерн «Міські теплові мережі», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на дії приватного виконавця, повернути скаржнику.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи в порядку, визначеному ст.272 ЦПК України.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Касаційна скарга на ухвалу подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.В. Кухар

Судді Е.А. Онищенко

Д.А. Трофимова