Номер провадження 2/754/2576/25
Справа № 754/970/25
У Х В А Л А

Іменем України

31 липня 2025 року м.Київ

Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого-судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м.Києві питання про прийняття зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, -

В С Т А Н О В И В:

В проваджені Деснянського районного суду м.Києва заходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 25.02.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

12.03.2025 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, відповідно до якої відповідач просить:

- визнати за нею право особистої власності на автомобіль марки «Renault Megane Scenic 1.5D», державний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер VIN - код НОМЕР_2 ;

- стягнути з ОСОБА_3 на її користь ОСОБА_4 вартість 1/2 частини автомобілей «Smart», 2001 року випуску, об`єм двигуна 799 куб. см; тип пального - D, VIN - код НОМЕР_3 , та «Smart», 2001 року випуску, об`єм двигуна 799 куб. см; тип пального - D, VIN - код НОМЕР_4 , в розмірі 77 900,00 грн.;

- визнати право особистої власності ОСОБА_3 на легковий автомобіль «Smart», 2001 року випуску, об`єм двигуна 799 куб. см; тип пального - D, VIN - код НОМЕР_3 , та легковий автомобіль «Smart», 2001 року випуску, об`єм двигуна 799 куб. см; тип пального - D, VIN - код НОМЕР_4 ;

- визнати спільним майном подружжя земельну ділянку, кадастровий номер :01:005:3129, площею 0,05 га та квартиру АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_3 на її користь 1/2 частину вартості квартири АДРЕСА_2 площею 38,1 кв. м. та 1/2 земельної ділянки, кадастровий номер :01:005:3129, площею 0,05 га., що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 ;

- визнати право особистої власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:005:3129, площею 0,05 га та квартиру АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_3 на її користь компенсацію вартості 1/2 частини спільно набутого майна в сумі 10 133,50 грн.;

- стягнути з ОСОБА_3 на її користь судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу.

В судовому засіданні представник позивача залишив вирішення питання про прийняття зустрічного позову на розсуд суду.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила.

Заслухавши думку представника позивача, вирішуючи питання прийняття зустрічної позовної заяви, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно, ч.1 ст. 193 ЦК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Так, ч.2 ст. 193 ЦК України встановлено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

В свою чергу, вивчивши матеріали зустрічного позову, враховуючи зміст вимог зустрічного позову, суд вважає, що вимоги за вказаними позовами не можуть зараховуватися, ці вимоги не взаємопов`язані, прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом лише ускладнить вирішення справи, а тому вбачається, що їх спільний розгляд є недоцільним.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 30 ЦПК України, зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності пред`являються в суді за місцем розгляду первісного позову. Це правило не застосовується, коли відповідно до інших визначених у цій статті правил виключної підсудності такий позов має розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов.

Згідно вимог ч.1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.п. 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. До таких позовів відносяться позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведеного, вбачається, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Так, із змісту прохальної частини зустрічної позовної заяви вбачається, що до складу спільного майна, яке просить поділити позивач за зустрічним позовом, входить нерухоме майно, яке територіально знаходиться у Вінницькій області.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20).

З аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю вбачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні правові висновки щодо застосування правил виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18, у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 506/33/19.

З матеріалів зустрічного позову вбачається, що спір виник внаслідок поділу спільного майна подружжя, яке територіально знаходиться у Вінницькій області, тобто предметом є нерухоме майно, для якого положеннями ст. 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність.

Таким чином, оскільки нерухоме майно знаходиться у Вінницькій області, то згідно ч. 1, ч.6 ст. 30 ЦПК України є неможливим прийняття зустрічного позову, оскільки це призведе до порушення правил виключної підсудності.

Враховуючи, що розгляд справи не розпочато, а згідно з ч. 1 ст. 378 ЦПК України порушення правил виключної підсудності є підставою для скасування рішення і передачі справи на новий розгляд, суд приходить до висновку, що дана зустрічна позовна заява не підсудна Деснянському районному суду м. Києва, а підсудна Вінницькому міському суду Вінницької області за місце знаходженням нерухомого майна.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відмову в прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 15, 186, 193, 259-261,353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна - відмовити.

Зустрічну позовну заяву разом з доданими матеріалами повернути особі, яка її подала.

Копію зустрічної позовної заяви долучити до матеріалів справи.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що із заявленими позовними вимогами, викладеними у зустрічній позовній заяві, вона може звернутися до суду для самостійного розгляду в загальному порядку із додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п?ятнадцяти днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 01 серпня 2025 року.

Суддя: