ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-з/753/144/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2025 р. м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Маркєлової В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Дарницького районного суду м. Києва знаходиться справа № 753/13026/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей.

Разом з позовом до суду надійшла заява ОСОБА_1 (подано його представником - адвокатом Рябчуком І.В.) про забезпечення позову у цій справі.

Заяву про забезпечення позову обґрунтовано таким.

Між ОСОБА_1 (далі - Позивач) та ОСОБА_2 (далі - Відповідач) було укладено шлюб, що зареєстрований 17 червня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 199, вказаний факт підтверджується в рішенні Дарницького районного суду міста Києва від 06 листопада 2024 року у справі № 753/17859/24 (копія долучена до позовної заяви та знаходиться в матеріалах справи).

06 листопада 2024 року рішенням Дарницького районного суду міста Києва у справі № 753/17859/24 шлюб, що зареєстрований 17 червня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 199 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Від шлюбу Позивач та Відповідач мають дітей: - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (копія долучена до позовної заяви та знаходиться в матеріалах справи). - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (копія долучена до позовної заяви та знаходиться в матеріалах справи). - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (копія долучена до позовної заяви та знаходиться в матеріалах справи).

Після розірвання шлюбу, так само як і тривалий час до цього, діти почергово проживали з кожним із батьків, у такому порядку: тиждень з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 ; тиждень з батьком за адресою: АДРЕСА_2 . За виключенням періоду літніх канікул, в цей час діти в будні дні проживали з матір`ю за містом за адресою: АДРЕСА_3 , а на вихідних діти проживали разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час шлюбу та після його розірвання діти залишились навчатись в тій самій школі («Скандинавська гімназія»), відвідували ту саму секцію по футболу (футбольний клуб «Лівий берег»), навчальні курс роботехніки («Робокод»), курси англійської мови (школа англійської мови «Хелен Дорон») та дитячого садочку («Талантвілль»). Документ сформований в системі «Електронний суд» 24.07.2025 3 Такий режим проживання дітей забезпечував їхні найкращі інтереси, зберігав їхній звичний спосіб життя і належні умови проживання. Проте, звертає увагу суду, що за період такого проживання, Відповідачем неодноразово порушувались вищевказані домовленості та вчинялись дії спрямовані на обмеження спілкування Позивача з дітьми. Як приклад, Відповідач могла без попередження Позивача в будь який час забрати дитину з адреси проживання батька. Однак враховуючи те, що діти знаходились в Україні Позивач, хоч і з перешкодами, але мав можливість бачитись з дітьми та проводити спільно час.

Одразу після розірвання шлюбу, Відповідач, не погодивши з Позивачем, одноосібно прийняла рішення про тимчасовий виїзд за кордон разом із дітьми, починаючи з 20 листопада 2024 року, зокрема до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Такий намір Відповідач обґрунтовувала необхідністю забезпечення безпеки дітей у зв`язку з ситуацією в Україні та невизначеністю щодо перебігу зимового періоду, а також наявністю кращих умов для їхнього перебування за кордоном. Варто зазначити, що про цю поїздку Позивач дізнався лише після розірвання шлюбу та орієнтовно за 2 тижні до запланованої дати виїзду. При цьому, планування поїздки Відповідачем здійснювалось ще з літа 2024, оскільки для відвідування Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії необхідно мати візи, а підготовка та оформлення відповідних документів займає тривалий час. Зі слів Відповідача, планувалося, що перебування дітей за межами України триватиме з 20 листопада 2024 року до лютого 2025 року, що підтверджується копіями листування між сторонами (копія долучена до позовної заяви та знаходиться в матеріалах справи). Однак, по завершенні вказаного періоду, діти не повернулися до України, Відповідач повідомила Позивача, що, на її думку, умови перебування дітей за кордоном є більш сприятливими - зокрема, у зв`язку з можливістю здобуття ними освіти, участі у позашкільних заходах та гуртках. Внаслідок цього Відповідач заявила, що повернення дітей в Україну можливе виключно на нетривалий термін - лише в період канікул. Необхідно звернути увагу, що з початку війни та за увесь період воєнного стану в Україні, діти, Позивач та Відповідач не здійснювали виїзд за кордон. Такий виїзд став необхідним, за твердженням Відповідача, лише після розірвання шлюбу. Відповідно до офіційної відповіді Державної прикордонної служби України від 11 червня 2025 року № 19/48638-25, у період з 01 січня 2022 року по 11 червня 2025 року неповнолітні діти: - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснювали наступні перетини державного кордону України: - виїзд з України - 21 листопада 2024 року; - в`їзд в Україну - 31 березня 2025 року; - повторний виїзд з України - 21 квітня 2025 року (копія долучена до позовної заяви та знаходиться в матеріалах справи). Станом на момент подачі заяви про забезпечення позовної заяви Позивач фактично, з моменту виїзду дітей за кордон тобто з 20.11.2024 року, мав змогу побачити дітей лише один раз - у квітні 2025 року, коли вони тимчасово приїжджали до України. Вважаємо, що вищевказана інформація свідчить про дії Відповідача, які спрямовані не на забезпечення найкращих інтересів дітей, а для умисного порушення прав Позивача, зокрема в обмежені його прав на спілкування з дітьми та їх виховання. Варто зазначити, що Позивач перебуває на постійному зв`язку з Відповідачем та виявляє ініціативу у підтриманні відносин з дітьми. Зокрема, Позивач неодноразово пропонував альтернативні варіанти організації побачень з дітьми, а також висловлював готовність покрити всі необхідні витрати, пов`язані з приїздом дітей до України. Однак Відповідач відмовляється від запропонованих умов та наполягає виключно на власному баченні термінів та порядку перебування дітей на території України (копія долучена до позовної заяви та знаходиться в матеріалах справи). Ще одним епізодом підтвердженням таких дій Відповідача є не бажання відпустити старшого сина ОСОБА_6 на побачення з батьком, коли Позивач перебував у відрядженні в Польщі та Франції. У зв`язку із запланованим відрядженням до країн Європейського союзу, яке відбулось 14 червня 2025 року, Позивач заздалегідь звернувся до Відповідача з проханням відпустити старшого сина ОСОБА_6 до Франції, щоб провести з ним деякий час. Однак, не дивлячись на те, що така можливість була, Відповідач повідомила, що він не поїде нікуди (копії листування долучені до позовної заяви та знаходиться в матеріалах справи). Не дивлячись на те, що в листопаді Відповідач інформував Позивача, що виїзд дітей планується до лютого 2025 року включно, в червні 2025 року Відповідач вже інформує Позивача, що діти будуть в Україні лише з 12.08.- по 24.08.2025 року. Тобто, за період 9 місяців, а саме з 20 листопада 2024 року по 12 серпня 2025 року (наступна запланована дата візиту Відповідача разом з дітьми до України) Позивач мав можливість бачитись з дітьми лише 17 днів (копії листування долучені до позовної заяви та знаходиться в матеріалах справи). З листування вбачається, що Відповідач в одноосібному порядку прийняла рішення постійно проживати разом з дітьми в Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії у якості біженців. При цьому, діти неодноразово повідомляли Позивачу, що хочуть повернутись в Україну, вчитись в Скандинавській гімназії та жити в Києві. Таким чином, з моменту виїзду батько був позбавлений можливості бачитися з дітьми або брати участь у їхньому житті, що фактично спричинило повну ізоляцію дітей від батька протягом щонайменше шести місяців.

Враховуючи викладені обставини, вбачається, що внаслідок односторонніх дій матері, діти були фактично відірвані від звичного середовища: школи, освітнього процесу, гуртків, родичів, а також батька (позивача), який до цього був активним учасником їх виховання і турботи. Виїзд дітей за межі України без належного погодження, з порушенням їх сталого життєвого ритму, викликає в них психологічне напруження та стрес, що не відповідає їхнім найкращим інтересам. Контакт між Позивачем та дітьми став епізодичним, непрогнозованим та таким, що не відповідає ані інтересам дітей, ані праву батька брати участь у їхньому вихованні, забезпеченому чинним законодавством України. Позивач вважає, що комунікація щодо дітей побудована на односторонньому прийнятті рішень Відповідачем, Позивач не залучався до прийняття важливих рішень щодо навчання, дозвілля чи місця перебування дітей. Йому фактично відводиться роль стороннього спостерігача, що суперечить нормам сімейного законодавства України, яке закріплює рівні права та обов`язки батьків щодо виховання дітей. Одним із підтвердженням цього є епізод з неможливістю привітати з днем народженням найменшого сина ОСОБА_7 , якому ІНФОРМАЦІЯ_4 виповнилось 5 років. 27 травня 2025 року Позивач не зміг додзвонитись старшим синам і здійснив дзвінок до Відповідача з метою привітати сина з днем народженням, однак Відповідач не відповіла на (копії долучені до позовної заяви та знаходиться в матеріалах справи). Наведена поведінка Відповідача має ознаки умисного перешкоджання у здійсненні батьківських прав. Вона негативно впливає на емоційний стан дітей, поступово руйнує емоційний зв`язок між батьком і синами та створює ризик втрати авторитету батька як ключової постаті в житті дітей.

У зв`язку з цим, Позивач звернувся до суду про визначення місця проживання дітей за графіком: два календарні тижні діти проживають з батьком (Позивачем), та наступні дві календарні тижні - з матір`ю (Відповідачем).

Такий підхід дозволить забезпечити рівноцінну участь обох батьків у вихованні дітей, створить умови для повноцінного спілкування з кожним з них та сприятиме емоційному балансу і стабільності у житті дітей. Також, такий підхід надасть можливість дітям навчатись у своїй школі та садочку, відвідувати свої гуртки, бачитись із друзями та рідними. Варто зазначити, що частота і характер поїздок дітей за кордон під контролем Відповідача (без участі або згоди Позивача), в сукупності з тим, що Відповідач не вживає заходів для організації спілкування дітей з батьком, а також Відповідач ставить Позивача лише перед фактом щодо термінів перебування за кордоном, дає підстави стверджувати, що ці дії мають не тимчасовий, а системний характер, спрямований на умисне відчуження дітей від батька.

Беручи до уваги, що діти знову перебувають за межами України (станом на момент подання заяви про забезпечення позову), існує реальна загроза: - продовження незаконного вивезення або тривалого утримання дітей за кордоном; - перешкоджання реалізації рішень суду щодо визначення місця проживання дітей. У такому випадку, виконання майбутнього рішення суду буде істотно ускладнене або навіть унеможливлене, що і є передумовою для застосування забезпечення позову згідно зі статтями 149-151 ЦПК України.

Щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною третьою статті 9 вказаної Конвенції про права дитини, визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами». Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19)).

Разом з тим, Верховний Суд неодноразово наголошував, що зустрічі та спілкування одного з батьків із дитиною є співмірним заходом забезпечення позову про визначення місця проживання дитини (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19, від 24 лютого 2022 року у справі № 361/8355/21, від 05 грудня 2023 року у справі № 490/2077/23, від 22 червня 2022 року у справі № 757/33742/19-ц, від 31 серпня 2022 року у справі № 545/3933/21, від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 467/403/22).

Зустрічі батька з дітьми є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

Вжиття заходів забезпечення позову у спорах щодо фізичної опіки над дітьми спрямоване на недопущення чи припинення дій одного з батьків, які порушують права іншого на участь у вихованні дитини, контакт з нею. Відчуження одного з батьків можна охарактеризувати як форму психологічного насильства, яке проявляється у необґрунтованому звинуваченні у застосуванні стосовно дитини насильства іншим з батьків або звинуваченні у жорстокій та насильницькій поведінці до одного з батьків, переконанні дитини у тому, що контакт з іншим з батьків є несприятливим для неї, нав`язуванні дитині відчуття, що вона знаходиться в небезпеці під час контакту з одним з батьків, необґрунтованих звинуваченнях на адресу бабусі й дідуся, інших членів сім`ї, зміна місця проживання без попереднього обговорення тощо. Підстави забезпечення позову є суб`єктивними та враховуються судом залежно від конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та забезпеченням якнайкращих інтересів дитини. Батьківські повноваження належать обом батькам однаковою мірою. Дитина, як правило, однаково любить обох батьків та потребує турботи та підтримки кожного з них. Батько, який на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а матір не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Держава не повинна допускати ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини протягом тривалого часу за наявності судового спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Так, у рішенні від 04 вересня 2018 року "Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії" (заява № 6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя. Європейський суд з прав людини у справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09, ЄСПЛ від 16 липня 2015 року), вкотре указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 Рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09). Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; подруге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми від 15 травня 2003 року, ратифікованої Законом України від 20 вересня 2006 року № 166-V, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків. Також, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20). Отже, системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що батько, який на час вирішення справи про визначення місця проживання дітей проживає окремо від дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а матір не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дітьми та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається в якнайкращих інтересах дитини. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 вересня 2021 року у справі № 752/6099/20, від 31 серпня 2022 року у справі № 545/3933/21, від 11 серпня 2023 року у справі № 465/6496/19, така правова позиція є послідовною та враховується у спірних правовідносинах відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК. В контексті виконання державою своїх позитивних зобов`язань за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на повагу до сімейного життя, важливим є підхід Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. В своїй практиці ЄСПЛ звертав увагу на те, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті (див., наприклад, рішення ЄСПЛ "Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії" від 04 вересня 2018 року, заява № 6221/14). Таким чином, міжнародні стандарти у сфері захисту прав дитини допускають та заохочують існування механізму контакту дитини з одним із батьків під час тривалого судового процесу щодо опіки над дітьми. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача за зустрічним позовом та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут Документ сформований в системі «Електронний суд» 24.07.2025 11 забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача. Цивільний процесуальний закон не зобов`язує під час розгляду питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, за якої може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Застосування судом тимчасового заходу забезпечення позову шляхом усунення перешкод одному з батьків, з яким дитина на час вирішення спору фактично не проживає, у спілкуванні й вихованні дитини, зобов`язання іншого з батьків вчинити певні дії не свідчить про вирішення судом по суті спору про визначення місця проживання малолітньої дитини. Такі заходи забезпечення позову перебувають у межах виконання органами державної влади позитивних зобов`язань, які випливають з гарантій, передбачених статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. пункти 19-20), відповідають наведеній вище практиці ЄСПЛ (див. пункт 20) та підходам Верховного Суду (див. постанову Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі № 940/448/23). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову. Судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька). Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAI№E», № 10383/09, § 100). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HA№T v. UKRAI№Е», № 31111/04, § 54). Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті. У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітніх дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітніх дітей особисто з їх батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20). Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що батько, який на час вирішення справи про визначення місця проживання дітей проживає окремо від дітей, також має право на особисте спілкування з нею, а матір не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дітьми та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Питання взаємовідносин між батьками та дитиною також регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема статтями 151, 153, 157-159, якими передбачено, що мати та батько мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, із ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Заявник просить вжити такі заходи забезпечення позову:

1. Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) організувати спілкування дітей - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) - з їхнім батьком, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 ), за допомогою засобів телефонного, електронного та іншого зв`язку, зокрема через Інтернет із використанням програмних застосунків Skype, Zoom, WhatsApp, Viber, Telegram, Sig№al - щовівторка, щочетверга та щонеділі з 18:00 до 21:00, тривалістю не менше 30 хвилин кожного дня, з урахуванням режиму дня дітей - до моменту набрання рішенням у справі законної сили. 3.

2. Зобов`язати ОСОБА_2 на час перебування дітей за межами України забезпечити безперешкодне та регулярне спілкування ОСОБА_1 з дітьми - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - за допомогою засобів телефонного та електронного зв`язку, якими користуються діти, з урахуванням їхнього розпорядку дня та зайнятості (навчання, тренування тощо) - до моменту набрання рішенням у справі законної сили.

3. Зобов`язати ОСОБА_2 у разі приїзду батька - ОСОБА_1 - до країни тимчасового проживання дітей (Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії), організувати особисті зустрічі батька з дітьми з урахуванням їхнього розпорядку дня, зайнятості (навчання, тренування) за місцем проживання дітей, або в парках, скверах, розважальних закладах, на спортивних майданчиках чи інших об`єктах дитячої інфраструктури - до моменту набрання рішенням у справі законної сили.

4. Зобов`язати ОСОБА_2 під час літніх канікул дітей забезпечити їх зустрічі з батьком - ОСОБА_1 - тривалістю не менше одного місяця, у період, визначений за попередньою домовленістю між батьками, за умови організаційного та матеріального забезпечення з боку батька - до моменту набрання рішенням у справі законної сили.

5. Зобов`язати ОСОБА_2 під час зимових канікул дітей забезпечити їх зустрічі з батьком - ОСОБА_1 - тривалістю не менше двох тижнів, у період, визначений за попередньою домовленістю між батьками, за умови організаційного та матеріального забезпечення з боку батька - до моменту набрання рішенням у справі законної сили.

6. Зобов`язати ОСОБА_2 на період перебування дітей на території України забезпечити їх проживання з батьком - ОСОБА_1 - за його місцем проживання: АДРЕСА_4 , щотижнево з 17:00 п`ятниці до 09:00 понеділка - до моменту набрання рішенням у справі законної сили.

Вивчивши доводи заявника, письмові докази, додані до позову та заяви, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог заяви з таких мотивів.

У справах щодо дітей забезпечення позову, як правило, покликане запобігти відчуженню одного з батьків та зберегти його контакт із дитиною. Адже відчуження одного з батьків є формою психологічного насилля над дитиною. Така правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (№ 12-90гс20)). Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб?єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов?язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Зокрема, ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема: забороною вчиняти певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об?єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.

Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з?ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс 19)).

У позові заявлено такі вимоги:

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 ; два тижні з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_6 .

Суд враховує висновки про застосування пнорм права, викладені Верховним Судом у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20, від 15 вересня 2021 року у справі № 752/6099/20, від 31 серпня 2022 року у справі № 545/3933/21, від 11 серпня 2023 року у справі № 465/6496/19, - що під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Отже, системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що батько, який на час вирішення справи про визначення місця проживання дітей проживає окремо від дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а матір не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дітьми та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається в якнайкращих інтересах дитини.

Вирішуючи питання співмірності заходів забезпечення позову заявленим вимогам, суд співвідносить негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, враховуючи, що довга перерва у особистому спілкуванні батька з дітьми не відповідатиме забезпеченню найкращих інтересів дітей, для збереження сімейних зв`язків та прав дітей на контакт з батьком, дійшов висновку про наявність зв`язку між предметом спору та заходами забезпечення позову у вигляді вжиття таких заходи забезпечення позову - № 1, 2, 3:

1. Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) організувати спілкування дітей - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) - з їхнім батьком, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 ), за допомогою засобів телефонного, електронного та іншого зв`язку, зокрема через Інтернет із використанням програмних застосунків Skype, Zoom, WhatsApp, Viber, Telegram, Signal - щовівторка та щонеділі з 18:00 до 21:00, тривалістю не менше 30 хвилин кожного дня, з урахуванням режиму дня дітей - до моменту набрання рішенням у справі законної сили.

2. Зобов`язати ОСОБА_2 на час перебування дітей за межами України забезпечити безперешкодне та регулярне спілкування ОСОБА_1 з дітьми - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - за допомогою засобів телефонного та електронного зв`язку, якими користуються діти, з урахуванням їхнього розпорядку дня та зайнятості (навчання, тренування тощо) - до моменту набрання рішенням у справі законної сили.

3. Зобов`язати ОСОБА_2 у разі приїзду батька - ОСОБА_1 - до країни тимчасового проживання дітей (Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії), організувати особисті зустрічі батька з дітьми з урахуванням їхнього розпорядку дня, зайнятості (навчання, тренування) за місцем проживання дітей, або в парках, скверах, розважальних закладах, на спортивних майданчиках чи інших об`єктах дитячої інфраструктури - до моменту набрання рішенням у справі законної сили.

Відмовити у задоволенні наступних вимог заяви про забезпечення позову № 4, 5, а саме:

4. Зобов`язати ОСОБА_2 під час літніх канікул дітей забезпечити їх зустрічі з батьком - ОСОБА_1 - тривалістю не менше одного місяця, у період, визначений за попередньою домовленістю між батьками, за умови організаційного та матеріального забезпечення з боку батька - до моменту набрання рішенням у справі законної сили.

5. Зобов`язати ОСОБА_2 під час зимових канікул дітей забезпечити їх зустрічі з батьком - ОСОБА_1 - тривалістю не менше двох тижнів, у період, визначений за попередньою домовленістю між батьками, за умови організаційного та матеріального забезпечення з боку батька - до моменту набрання рішенням у справі законної сили,

- оскільки позивач не заявляв суду про наявність між сторонами спору щодо участі у вихованні дітей батьком, та встановлення графіку спілкування, - судом розглядається не позов про визначення способів участі у вихованні дітей, а про визначення місця проживання дітей, і такі заходи забезпечення не відповідають предмету позову і тому способу захисту, про який просить суд у позові позивач.

Відмовити у задоволенні вимоги заяви про забезпечення позову № 6, а саме:

Зобов`язати ОСОБА_2 на період перебування дітей на території України забезпечити їх проживання з батьком - ОСОБА_1 - за його місцем проживання: АДРЕСА_4 , щотижнево з 17:00 п`ятниці до 09:00 понеділка - до моменту набрання рішенням у справі законної сили,

оскільки вона тотожна позовним вимогам.

Керуючись нормами ст. 149, 150, 153, 157, 175, 177, 193, 261, 273, 353-355 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

1. Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) організувати спілкування дітей - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) - з їхнім батьком, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 ), за допомогою засобів телефонного, електронного та іншого зв`язку, зокрема через Інтернет із використанням програмних застосунків Skype, Zoom, WhatsApp, Viber, Telegram, Signal - щовівторка та щонеділі з 18:00 до 21:00, тривалістю не менше 30 хвилин кожного дня, з урахуванням режиму дня дітей - до моменту набрання рішенням у справі законної сили.

2. Зобов`язати ОСОБА_2 на час перебування дітей за межами України забезпечити безперешкодне та регулярне спілкування ОСОБА_1 з дітьми - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - за допомогою засобів телефонного та електронного зв`язку, якими користуються діти, з урахуванням їхнього розпорядку дня та зайнятості (навчання, тренування тощо) - до моменту набрання рішенням у справі законної сили.

3. Зобов`язати ОСОБА_2 у разі приїзду батька - ОСОБА_1 - до країни тимчасового проживання дітей (Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії), організувати особисті зустрічі батька з дітьми з урахуванням їхнього розпорядку дня, зайнятості (навчання, тренування) за місцем проживання дітей, або в парках, скверах, розважальних закладах, на спортивних майданчиках чи інших об`єктах дитячої інфраструктури - до моменту набрання рішенням у справі законної сили.

В іншій частині вимог заяви відмовити.

Стягувач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_5 .

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , тел. НОМЕР_6 .

Ухвала підлягає негайному виконанню незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Строк пред`явлення ухвали до виконання 3 (три) роки.

Суддя: В.М. Маркєлова