РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/11909/24

Провадження № 22-ц/4815/644/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Боймиструк С.В.,

судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", в інтересах якого діє адвокат Омельченко Євген Володимировича, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 лютого 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (далі - позивач), діючи через свого представника Шкапенка О.В., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №Б/Н від 23 серпня 2018 року у розмірі 62 935 грн 64 коп.

Свої позовні вимоги банк мотивував тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов договору. Відповідач не надавала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 29 травня 2024 року відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 62 935 грн 64 коп., з яких: 36 990 грн 27 коп. заборгованість за кредитом; 25 945 грн 37 коп. заборгованість за відсотками.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №Б/Н від 23 серпня 2018 року у розмірі 36 990 грн 27 коп., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2024 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2024 року скасовано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду представником АТ "А-Банк" адвокатом Омельченком Є.В. подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності встановлених обставин, невідповідності висновків обставинам справи і неправильному застосуванні норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов і Правил, підтвердивши ознайомлення та зобов`язавшись регулярно знайомитись зі змінами на сайті Банку. Кредитний договір є договором оферти, а фактичне користування кредитом та сплата платежів є доказом згоди позичальника з умовами та прийняттям пропозиції дією. Банк наголошує на праві кредитодавця на отримання процентів згідно зі статтями 1054 та 1048 ЦК України. Вказує, що на відміну від справи, на яку посилався суд (№342/180/17), банк надав підписаний боржником Паспорт споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка". Цей Паспорт чітко містить всі умови кредитування, включаючи процентну ставку та штрафи, і є складовою частиною кредитного договору.

Також банк посилається на постанову Верховного Суду від 02.12.2020 року по справі №284/157/20, яка підтверджує необхідність стягнення заборгованості відповідно до підписаних анкети-заяви та паспорта споживчого кредиту. Зазначення в Паспорті про можливу зміну реальної річної процентної ставки є обов`язковою вимогою Закону України «Про споживче кредитування» та пов`язане з можливим застосуванням штрафних санкцій у разі порушення умов. Вважає сумніви необґрунтованими, однак банк надавав банківську виписку на підтвердження правильності розрахунку.

ОСОБА_1 у відзиві заперечує доводи апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що Судом встановлено, що 02 березня 2015 року ОСОБА_1 заповнила та підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (надалі Анкета-заява), отримавши, як вбачається із змісту позовної заяви, кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок. У Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами. Тип картки, яку бажає оформити відповідач, після ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, бажаний кредитний ліміт у Анкеті-заяві не зазначений.

До кредитного договору позивачем додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг з тарифами, а також Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

Згідно Довідки за картами, доданої до позовної заяви, ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано такі картки: № НОМЕР_2 , строком дії до серпня 2022 року; № НОМЕР_3 , строком дії до травня 2022 року; № НОМЕР_4 , строком дії до липня 2026 року.

Відповідно до Довідки за лімітами, доданої до позовної заяви, ОСОБА_1 по кредитному договору №Б/Н від 23 серпня 2018 року за період з 23 серпня 2018 року по 29 травня 2024 року встановлено кредитний ліміт 23 серпня 2018 року в розмірі 6 200 грн 00 коп., який 10 липня 2019 року збільшено до 17 000 грн 00 коп., 06 вересня 2019 року до 37 000 грн 00 коп., 29 серпня 2023 року зменшено до 36 990 грн 27 коп., а 22 грудня 2023 року збільшено до 37 000 грн 00 коп.

Зі змісту виписки по картці за період з 23 серпня 2018 року по 29 травня 2024 року слідує, що ОСОБА_1 користувалася карткою, а саме розраховувалася в магазинах, аптеках, знімала готівку та поповнювала карту у терміналі банку.

Звертаючись до суду з позовом, як на підставу для його задоволення банк посилався на те, що в порушення умов договору та положень ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, тому станом на 05 червня 2024 року утворилася заборгованість, яка станом на 29 травня 2024 року становила 62 935 грн 64 коп., з яких: 36 990 грн 27 коп. заборгованість за кредитом; 25 945 грн 37 коп. заборгованість за відсотками.

На переконання АТ "А-Банк", факт узгодження умов договору підтверджується розрахунком заборгованості, копією анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, копією паспорта споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка", витягом з "Тарифів", витягом з "Умов та Правил надання банківських послуг", копією документу, що посвідчує особу відповідача.

Між тим, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

У наявній в матеріалах справи Анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 02 березня 2015 року процентна ставка не зазначена.

Отже, сама по собі підписана Анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами тощо.

Роздруківка із веб-сайту позивача належним доказом також бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Тому неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, адже Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово ним змінювались, тобто кредитор міг додати до позовної документи, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відсутність позову про оспорення кредитного договору чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Хоча й у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються також на встановлені законом, проте стягнення процентів за користування позиченими коштами та прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених законодавством, зокрема, ст.ст. 625, 1048 ЦК України, позивач не вимагав.

Правильним з цих міркувань є застосування при вирішенні справи висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), які в т.ч. викладені щодо правильного застосування норм права, порушених в апеляційній скарзі, зокрема, щодо належності та допустимості анкети-заяви, в якій не міститься інформації про будь-які узгодження між сторонами істотних умов кредитного договору, витягів з тарифів, умов і правил надання банківських послуг, а також особливостей, за відповідних обставин, укладення договору приєднання в порядку ст. 634 ЦК України та необхідності врахування принципу захисту прав споживачів фінансових послуг.

Банк також звертав увагу на те, що підписання позичальником паспорта споживчого кредиту вказує на дотримання письмової форми договору про споживче кредитування.

Однак такі твердження правильно відхилені судом попередньої інстанції, адже вони суперечать висловленій з цього приводу правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, що викладена в постанові від 23 травня 2022 року в справі № 393/126/20.

Так, у цій справі Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду знайшла підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Тому ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Колегія суддів враховує, що цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду.

На цей час сформульована Великою Палатою Верховного Суду та Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду єдина правозастосовча практика щодо правильного застосування норм права за порушених банком питань.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як встановлено судом першої інстанції, надана позивачем виписка по картці містить відомості про витрати ОСОБА_1 коштів, з якої вбачається, що за період з 23 серпня 2018 року по 29 травня 2024 року нею витрачались позичені кошти, і загальна сума таких витрат складає 87 292 грн 62 коп. (сума витрат за кожну з наведених у виписці дат).

Крім того, вказана виписка по картці містить відомості про суми погашення (сума зарахувань за період), з якої вбачається, що за період з 23 серпня 2018 року по 29 травня 2024 року нею повертались позичені кошти, і загальна сума такого повернення складає 92 213 грн 88 коп. (сума погашення за кожну з наведених у виписці дат).

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що повернута сума коштів перевищує суму позики відповідно до наданої до позову банківської виписки за рахунком.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду, позаяк зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, що актуальній судовій практиці суперечить.

Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів також бере до уваги і положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Окрім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений заявником при поданні апеляційної скарги відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Акцент-Банк" адвоката Омельченка Євгена Володимировича залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 лютого 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.