Провадження № 22-ц/812/1012/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 липня 2025 року м. Миколаїв

справа № 490/4418/16-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 25 березня 2025 року під головуванням судді Шолох Л.М., повне судове рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позивач зазначав, що 07 травня 2015 року він уклав договір № 49 з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 про надання послуг на підготовку документів та супровід при їх виготовленні та отриманні, пов`язаних з отриманням дозвільної та іншої необхідної документації для реконструкції належного йому нежитлового об`єкту, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , під магазин непродовольчих товарів та перукарню.

Відповідно до п. 1.1. Договору відповідач взяла на себе зобов`язання з підготовки пакета документів, супроводу при виготовленні та отриманні проектів на водопостачання, на зливну яму, проекту на твердопаливний котел, отримання технічного висновку щодо реконструкції об`єкту, отримання попереднього висновку з управління архітектури та містобудування Миколаївської міської ради щодо реконструкції об`єкту, підготовка документів та супровід отримання і погодження ескізного проекту, підготовка документів та отримання містобудівних умов та обмежень, підготовка пакета документів та отримання авторського нагляду стосовно проектної документації, робочого проекту, декларації про початок виконання будівельних робіт. Пунктом 2.1. договору передбачено обов`язок замовника сплатити за послуги, перелічені в п. 1.1. договору 4000 грн., а пунктом 2.2 - обов`язок замовника сплатити послуги пов`язані з отриманням всіх необхідних документів окремо за необхідні проекти, висновки, топографічні зйомки, будівельний паспорт; звернення; запити; отримання будь-яких висновків, дублікатів документів, листів, довідок для вирішення питання.

Як вказав позивач, ОСОБА_2 запевнила його що вся необхідна документація буде виготовлена та передана не пізніше двох місяців з дати здійснення оплати відповідно до п. 2.1 договору та за умови своєчасного авансування ним витрат на виготовлення та отримання документації.

11 травня 2015 року на виконання умов договору він сплатив ФОП ОСОБА_2 40500 грн., 27 травня 2015 року - 18250 грн. 10 червня 2015 року - 9000 грн. Окрім цього, на вимогу відповідача з посиланням на п.2.2. договору позивач передав відповідачці кошти сумі 25000 грн. для отримання техдокументації та представницькі послуги третіх осіб, які нібито надані йому за дорученням ФОП ОСОБА_2 в рамках виконання договору № 49 від 07.05.2015, а саме: ФОП ОСОБА_4 - в сумі 19000 грн.; ФОП ОСОБА_5 - в сумі 6000 грн. А всього сплатив відповідачці 92750 грн.

Через деякий час він звернувся до відповідачки за наданням інформації щодо виконання замовлених робіт, однак ніяких готових документів йому надано не було. При цьому відповідачка запевнила, що вся робота виконується в звичайному режимі, однак навіть через п`ять місяців жодного результату робіт, визначених п.п. 1.1.1 - 1.1.13 п. 1.1. договору № 49 від 07 травня 2015року, відповідачкою передано не було. Пізніше він дізнався, що відповідачка надала йому неправдиву інформацію щодо отримання нею Декларації про початок виконання будівельних робіт на реконструкцію нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 . Як вказав позивач, після цього на вимогу розірвання договору № 49 від 07.05.2015 року та повернення переданих ним відповідачці грошей у зв`язку з невиконанням нею взятих на себе зобов`язань, відповідачка пообіцяла повернути кошти, однак цього не виконала.

Посилаючись на викладене ОСОБА_6 просив стягнути з ФОП ОСОБА_2 на його користь 92 750 грн. авансу, сплаченого за договором № 49 від 07 травня 2015 року.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позову. Зазначала, що нею були надані послуги, які вказані в п.1.1 Договору, окрім послуги передбаченої п.1.1.3, оскільки позивач в подальшому відмовився встановлювати твердопаливний котел для обслуговування нежитлового приміщення, а тому вимоги позивача про стягнення з неї коштів є безпідставними. Також зауважувала, що вона отримала повідомлення позивача про розірвання договору з вимогою про повернення сплачених коштів лише 04 червня 2016 року разом із копією позовної заяви та до цієї дати ніяких повідомлень від нього не отримувала. Строк дії укладеного договору складав один рік та його дія припинилась 05 травня 2016 року, жодного разу в період дії договору позивач не вимагав розірвання договору.

У запереченнях на відзив на позов представник ОСОБА_1 адвокат Питомець Г.П. зазначала, що відповідачкою всупереч ст. 58, 59 ЦПК України, п.5.3 Договору № 49 від 07 травня 2015 року, ст. 1006 ЦК України не надано підтвердження виконання доручення по договору: підписаного сторонами Акту виконаних робіт (надання послуг), доказів передачі позивачу документів, звіту про понесені витрати та документів, що підтверджують понесення таких витрат. Надані ж відповідачкою документи не підтверджують виконання доручення належним чином і в повному обсязі згідно з укладеним договором, вказані документи не передавались позивачу та не приймались ним, частина з цих документів замовлена і оплачена позивачем самостійно та в подальшому передана відповідачці для отримання нею містобудівних умов та обмежень, а інша частина з великою долею імовірності є підробленими внаслідок недостовірності даних та невідповідності вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 67 750 грн 00 коп. сплачених за договором від 07 травня 2015 року № 49 та 878 грн 26 коп. судового збору.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що відповідачка не виконала умови договору №49 від 07 травня 2015 року, а відтак сплачена позивачем сума за договором у розмірі 67 750 грн 00 коп. підлягає стягненню. Також суд встановив, що позивачем не надано доказів того, що сплачені ним на користь ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 кошти були сплачені саме на виконання договору №49 від 07 травня 2015 року, а тому немає правових підстав для їх стягнення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення: про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 750 грн 00 коп., сплачених за договором № 49 від 07 травня 2015 року.

Апелянт зазначала, що 19 вересня 2022 року її було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, та в підготовчому судовому засіданні 21 листопада 2024 року в якому вона приймала участь, повідомила суду що передасть низку документів, які стосуються обставин справи в наступному судовому засіданні із своїми усними поясненнями. 11 грудня 2024 року було призначено чергове засідання, в яке вона не мала можливості з`явитися, так як приймала участь в іншому судовому засіданні в Жовтневому районному суді Миколаївської області, у зв`язку з чим подала суду заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату. Як вказала ОСОБА_3 , те, що судове засідання відбудеться 12 березня 2025 року, її не було повідомлено судом першої інстанції, чим порушено її процесуальні права як учасника справи подавати клопотання, пояснення, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи. Так, згідно акту приймання-передачі послуг за договором № 49 від 07 травня 2015 року, складеного 25 листопада 2015 року, відповідачкою було надано послуги вартістю 52 000 грн, за такого сума стягнення повинна становити 15750 грн, тоді як з відповідачки було стягнуто на користь позивача 67750 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Головченко О.А. - просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зазначав, що ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 19 вересня 2022 року третій особі ОСОБА_3 надавався строк, для надання пояснень, однак таким правом вона вирішила скористатись не у встановлений строк, а майже через три роки, не надаючи жодних пояснень того, що їй заважало надати важливі, на її думку документи, з 19 липня 2022 року. Зауважує, що прикладений до апеляційної скарги Акт від 25 листопада 2015 року мав би бути наявний як у ОСОБА_2 , так і в ОСОБА_3 , оскільки саме вони ставили свої підписи на ньому. Разом з тим, ОСОБА_2 тричі до суду надавала свої заперечення щодо позову, до яких надавала усі наявні в неї докази, серед яких такого акту не було. Крім того адвокат Головченко О.А. зазначає, що ОСОБА_3 , яка є адвокатом та має зареєстрований кабінет в системі «Електронний суд», неодноразово подавала до суду першої інстанції заяви про відкладення розгляду справи, що свідчить про наявність у неї усієї інформації про час призначених засідань, при цьому жодних документів не просила долучити, а тому вважає, що вона подала апеляційну скаргу і акт приймання-передачі послуги від 25 листопада 2015 року із пропуском строку на подачу доказів, обставини пропуску цього строку не є поважними, а тому він не може бути поновленим.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Головченко О.А. - просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про що свідчить Реєстр підтверджень про отримання документів з «Електронного суду» учасником справи, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (частина друга статті 901 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто.

У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (частина друга статті 902 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (частина друга статті 903 ЦК України).

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (стаття 905 ЦК України).

Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом (стаття 907 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що між позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір на надання юридичних послуг від 07 травня 2015 року № 49 (далі Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору виконавець надає Замовнику такі послуги:

підготовка пакета документів, супровід при виготовленні та отримання проекту на водопостачання не житлового об`єкту, який розташовано за адресою АДРЕСА_1 , на ім`я власника приміщення ОСОБА_1 (пункт 1.1.1);

підготовка пакета документів, супровід при виготовленні та отримання проекту на зливну яму для обслуговування не житлового об`єкту, який розташовано за адресою АДРЕСА_1 , на ім`я власника приміщення ОСОБА_1 (пункт 1.1.2);

підготовка пакета документів, супровід при виготовленні та отримання проекту на твердопаливний котел який в подальшому буде встановлено в приміщенні для обслуговування нежитлового об`єкту, який розташовано за адресою АДРЕСА_1 , на ім`я власника приміщення ОСОБА_1 (пункт 1.1.3);

підготовка пакета документів, супровід при виготовленні та отримання технічного висновку, що до можливості реконструкції даного об`єкту, на ім`я власника приміщення ОСОБА_1 (пункт 1.1.4);

підготовка пакета документів, супровід при виготовленні та отримання попереднього висновку з управління архітектури та містобудування Миколаївської міської ради, що до можливості реконструкції даного об`єкту, на ім`я власника приміщення ОСОБА_1 (пункт 1.1.5);

підготовка пакета документів, супровід при виготовленні та отримання ескізного проекту на реконструкцію не житлового об`єкту, який розташовано за адресою АДРЕСА_1 , на ім`я власника приміщення ОСОБА_1 (пункт 1.1.6);

підготовка пакета документів, супровід при погодженні ескізного проекту, а саме: паспорту фасаду; генплану з посадкою будівлі в управлінні архітектури та містобудування Миколаївської міської ради (пункт 1.1.7);

підготовка пакета документів, супровід при погодженні ескізного проекту, а саме: комунікаційного генплану з посадкою будівлі з відповідними комунальними службами міста Миколаєва (пункт 1.1.8);

підготовка пакета документів, супровід при виготовленні та отримання комунального висновку з управління архітектури та містобудування Миколаївської міської ради щодо можливості реконструкції даного об`єкту, на ім`я власника приміщення ОСОБА_1 (пункт 1.1.9);

підготовка пакету документів, супровід при виготовленні та отримання містобудівних умов та обмежень з управління архітектури та містобудування Миколаївської міської ради до можливості реконструкції даного об`єкту, на ім`я власника приміщення ОСОБА_1 (пункт 1.1.10);

підготовка пакету документів, супровід при виготовленні та отримання авторського нагляду стосовно проектної документації (пункт 1.1.11);

підготовка пакета документів, супровід при виготовленні та отримання робочого проекту на реконструкцію не житлового об`єкту, який розташовано за адресою АДРЕСА_2 , на ім`я власника приміщення ОСОБА_1 (пункт 1.1.12);

підготовка пакета документів, супровід при виготовленні та отримання декларації на початок виконання будівельних робіт на реконструкцію не житлового об`єкту, який розташовано за адресою АДРЕСА_1 , на ім`я власника приміщення ОСОБА_1 (пункт 1.1.13).

Відповідно до пункту 2.1 Договору замовник сплачує 07.05.2015 року за переліченні в п.1.1. договору послуги 4 000 грн.

Згідно пункту 2.2 Договору амовник сплачує послуги, які пов`язані з отриманням всіх необхідних документів, окремо за необхідні проекти; висновки; топографічні зйомки; будівельний паспорт; звернення; запити, отримання будь яких висновків, дублікатів документів; отримання листів, та довідок стосовно даного питання відповідно до п.п. 1.1.1.- 1.1.13. і то що, але в умовах терміну договору для вирішення питання. У разі затримання оплати Виконавець залишає за собою право затримання представлення результату у відповідний строк.

Строк дії цього договору складає 1 рік (дванадцять) календарних місяців, тобто в період із 07 травня 2015 року по «07» травня 2015 року (пункт 4.1 Договору).

Відповідно до пункту 4.2 Договору виконання обов`язків сторонами розпочинається: Замовником з дня укладання та підписання Сторонами договору і до «07» травня 2015 року; Виконавцем з дня оплати Замовником грошової суму, вказаної у п. 2.1. договору у повному обсязі і до «07» травня 2015 року.

Після виконання усіх зобов`язань за договором, Сторонами у двох примірниках складається і підписується Акт виконаних робіт (наданих послуг) (пункт 5.3 Договору).

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за Договором позивачем було надано квитанції про сплату ним на користь відповідача ФОП ОСОБА_2 коштів у таких розмірах: 9000 грн 00 коп. (від 10 червня 2015 року № 111); 18 250 грн 00 коп. (від 27 травня 2015 року № 92); 40 500 грн 00 коп. (від 11 травня 2015 року № 82). Всього на користь відповідача сплачено 67 750 грн 00 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами було укладено договір про надання юридичних послуг, строк дії якого закінчився 07 травня 2015 року. Доводи позивача про розірвання цього договору в односторонньому порядку за його заявою не підтверджується належними та допустими доказами. Направлене позивачем повідомлення про відмову від договору було направлено на адресу відповідача, однак не отримано нею. Як слідує із пояснень відповідача таку заяву про відмову від договору вона отримала 04 червня 2016 року, тобто після закінчення строку дії, і таке позивачем не спростовано.

За такого суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що укладений сторонами договір є таким, строк дії якого закінчився. Також суд дійшов правильного висновку, що відповідачем не доведено його виконання, оскільки зобов`язання відповідно до статті 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, згідно умов договору після виконання усіх зобов`язань за договором Сторонами у двох примірниках складається та підписується Акт, в якому сторони зазначають виконані роботи (надані послуги). Отже, умовами договору від 07 травня 2015 року № 49 сторонами чітко визначено, що за результатами виконання його умов сторони складають та підписують акт виконаних робіт (наданих послуг). Саме такий документ є підтвердженням виконання.

Між тим, матеріали справи не містять копії такого акту. Про підписання такого акту не зазначалося і сторонами справи під час розгляду справи у суді першої інстанції. Відповідачем не надано доказів того, що позивач відмовився приймати виконання за договором від 07 травня 2015 року № 49.

З огляду на викладене судом вірно встановлено, що посилання відповідача на те, що нею було виготовлено всі визначені договором документи (технічні висновки, договори на централізоване постачання та водовідведення, отримання листів різних державних установ, виготовлення експлікацій приміщень, схеми генплану, договори авторського нагляду, робочі проекти, тощо) та з у рахуванням доводів позивача про те, що деякі документи, надання яких визначено відповідно до спірного договору, він отримував самотужки, не є належними та допустими доказами виконання нею умов договору з надання юридичних послуг № 49.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем ОСОБА_2 не виконано умови договору від 07 травня 2015 року № 49, а тому сума коштів, сплачених позивачем на її користь, в розмірі 67 750 грн 00 коп. підлягає стягненню з неї на користь позивача

Щодо сплачених позивачем на користь ФОП ОСОБА_4 коштів у сумі 19 000 грн 00 коп. та на користь ФОП ОСОБА_5 у сумі 6000 грн 00 коп., то суд першої інстанції вірно виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ці суми сплачені саме на виконання договору від 07 травня 2015 року № 49, а тому у стягненні цих сум слід відмовити.

Отже, суд встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, дав належну оцінку доказам, які надали сторони, вірно застосував норми матеріального права для спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що часткове виконання ФОП ОСОБА_2 передбачених договором від 07 травня 2015 року № 49 робіт підтверджується доданим нею до апеляційної скарги Актом приймання-передачі послуг за договором № 49 від 07 травня 2015 року, складеного 25 листопада 2015 року, то колегія суддів їх відхиляє з огляду на нижчевикладене.

Так, Відповідно до частин другої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний Суд зазначає, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Таким чином, тлумачення положень частини четвертої статті 365, частин другої, третьої статті 367 ЦПК України дає підстави виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмови в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні. Крім того, у разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що об`єктивно мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.

Зазначена законодавча регламентація відповідає процедурі повного розкриття доказів (discovery). По суті зазначені норми спрямовані на зміщення акценту зі стадії розгляду справи по суті на стадію підготовчого провадження, під час якого і має відбуватися збір процесуального матеріалу і так званий обмін змагальними паперами, що забезпечує розгляд справи у розумні строки.

Випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, такими:

докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;

докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (незалежних від нього) не міг надати їх до суду;

суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;

суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо);

наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18, від 02 липня 2025 року у справі № 490/7829/23.

Зазначене також підтверджується практикою Верховного Суду з цього процесуального питання, що має значний вплив на дотримання принципів судочинства, зокрема змагальності, диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу, правової визначеності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19; постанови Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 521/574/, від 08 листопада 2023 року у справі № 140/1322/22).

Отже, вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подано до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

ЄСПЛ зазначив, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представляти свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення у справі "Dombo Beheer B. V. v The Netherlands", заява № 14448/88, пункт 33, від 27 жовтня 1993 року).

Також згідно з усталеною практикою ЄСПЛ неповідомлення про важливі факти може вважатися зловживанням правом, особливо якщо інформація стосується самої суті справи, і причин ненадання такої інформації належним чином не пояснено (рішення у справах "Гросс проти Швейцарії" ("Gross v. Switzerland") [ВП], заява № 67810/10, пункт 28, 2014 рік; "Предеску проти Румунії" ("Predescu v. Romania"), заява № 21447/03, пункти 25, 26, від 02 грудня 2008 року, та ухвала щодо прийнятності у справі "Гадрабова та інші проти Чеської Республіки" ("Hadrabova and Others v. the Czech Republic"), заяви № № 42165/02 і 466/03, від 25 вересня 2007 року).

ЦПК України пов`язує вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів з одночасним виконанням таких критеріїв: "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи". При цьому тягар доведення зазначених обставин покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) про долучення доказів (постанова Верховного Суду від 01 липня 2021 року у справі № 46/603).

Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (постанови Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 913/632/17, від 06 лютого 2019 року у справі № 916/3130/17, від 19 жовтня 2021 року у справі № 903/533/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 638/6852/18).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначала, що Акт приймання-передачі послуг за договором № 49 від 07 травня 2015 року не був нею наданий до суду першої інстанції, оскільки в судове засідання, призначене на 11 грудня 2024 року вона не мала можливості з`явитися, так як приймала участь в іншому судовому засіданні, у зв`язку з чим подала суду заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату, а про призначення судового засідання на 12 березня 2025 року, в якому було ухвалено оскаржуване рішення, її не було повідомлено.

Аналогічні пояснення були надані апелянтом і у суді першої інстанції.

Заперечуючи проти наданого апелянтом Акту, представник позивача звертав увагу, що він підписаний відповідачкою та від імені ОСОБА_1 - апелянтом ОСОБА_3 , проте сам позивач не визнає викладених у ньому обставин щодо часткового виконання передбачених договором від 07 травня 2015 року № 49, про що зазначено у цьому Акті. Також адвокат Головченко О.А. вказував, що вказаний доказ надається апелянтом із значним пропуском строку на подачу доказів, обставини пропуску цього строку не є поважними, а тому він не може бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що відсутні підстави для прийняття апеляційним судом зазначеного нового доказу.

Так, як слідує із матеріалів справи, 14 січня 2021 року від відповідачки ОСОБА_2 надійшло до суду клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 яка приймала участь у наданні послуг позивачу ОСОБА_1 за договором від 07 травня 2015 року №49, що було узгоджено із позивачем. На підтвердження цього відповідачкою була надана копія нотаріально посвідченої довіреності від 07.05.2015 року про надання ОСОБА_1 відповідних повноважень ОСОБА_2 , ОСОБА_7 і ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 8, 10).

В цей же день до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла аналогічна за змістом заява і від ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 11).

Ухвалою суду від 19 вересня 2022 року ОСОБА_3 було залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог та встановлено їй строк для надання пояснень тривалістю 15 днів.

16 листопада 2022 року від ОСОБА_3 до суду надійшла заява про відкладення судового засідання, призначеного на 21 листопада 2022 року (т. 3 а.с. 26).

Згідно протоколу судового засідання від 19 липня 2023 року ОСОБА_3 приймала у ньому участь, надавала пояснення, проте клопотань про долучення до матеріалів справи Акту приймання-передачі послуг за договором № 49 від 07 травня 2015 року не заявляла (т. 3 а.с. 76-79).

За таких обставин, посилання апелянта на неможливість надання цього Акту до суду першої інстанції у зв`язку із неможливістю прибути в судове засідання 11 грудня 2024 року та неповідомленням її про призначення судового засідання на 12 березня 2025 року колегія суддів вважає неповажними причинами неподання цього доказу до суду першої інстанції.

Також колегія суддів приймає до уваги, що наданий апелянтом Акт не містить підпису позивача, а викладені у Акті обставини позивачем не визнаються, до того ж, незважаючи на те, що справа розглядалась судом першої інстанції з 2016 року, відповідач ОСОБА_2 неодноразово подавала заперечення проти позову та документи на підтвердження своїх заперечень, проте вказаний Акт нею не надавався та про його існування нею не зазначалось, хоча від імені Виконавця підписаний саме нею

Апеляційний суд бере до уваги, що зміст матеріалів справи та недобросовісна процесуальна поведінка ОСОБА_3 щодо виконання передбаченого ст. 43 ЦПК України обов`язку учасника справи подавати докази виключають будь-які розумні сумніви у тому, що вона мала у розпорядженні доданий до апеляційної скарги документ на час розгляду справи у суді першої інстанції та не мала можливості надати його місцевому суду.

За такого посилання апеляційної скарги на те, що за договором № 49 від 07 травня 2015 року відповідачкою було надано послуги вартістю 52 000 грн, а тому сума стягнення на користь позивача повинна становити 15 750 грн., апеляційний суд вважає безпідставними за недоведеністю.

Разом із тим, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що справу було розглянуто судом за відсутності апелянта ОСОБА_3 , яка є учасником справи, не повідомленої належним чином про дату, час і місце судового засідання.

Так, згідно матеріалів справи в призначене на 11 грудня 2024 року ОСОБА_3 не з`явилась, від неї 09 грудня 2024 року надійшла заява про перенесення розгляду справи у зв`язку із її зайнятістю у іншій справі (кримінальній) (т. 3 а.с. 130, 134).

Наступне судове засідання (у якому і було ухвалено оскаржуване судове рішення) було призначено судом на 12 березня 2025 року на 11 год. 30 хв. Проте матеріали справи не містять доказів отримання третьою особою ОСОБА_3 судової повістки-повідомлення про призначення вказаного судового засідання, навіть відсутні докази про направлення їй такої повістки. Таким чином, не можна вважати, що ОСОБА_3 була повідомлена про день та час судового розгляду справи належним чином.

Відповідно до п. 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України встановлено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на викладене оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову: стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 67 750 грн. 00 коп., сплачених за договором від 07 травня 2015 року № 49, та судового збору в розмірі 878 грн 26 коп.

Отже апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 67 750 грн. 00 коп. (шістдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят гривень), сплачених за договором від 07 травня 2015 року № 49.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позову та заяви про забезпечення позову в розмірі 878 грн 26 коп. (вісімсот сімдесят вісім гривень двадцять шість копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 25 липня 2025 року