ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 711/7834/24
Провадження № 22-ц/821/974/25
Категорія: 305020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря: Костенко А.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Ульянов Сергій Миколайович

відповідач: Виконавчий комітет Черкаської міської ради

представник відповідача: Кирман Владислав Олександрович

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ульянова Сергія Миколайовича на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 березня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Скляренко В.М. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про зобов`язання виключити з числа службових житлову квартиру, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

04 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Черкаської міської ради про зобов`язання виключити з числа службових житлову квартиру.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач разом із своєю сім`єю вселився у спірну квартиру, як службове житло, яке було надано йому у зв`язку із роботою в ГУ МВС України в Черкаській області.

09.03.2010 року МВС України погодило виключення такої квартири з числа службових, а 11.03.2010 року ГУ МВС України в Черкаській області звернулось до Черкаського міського голови з клопотанням виключити таку квартиру з числа службових.

Натомість, виконавчий комітет Черкаської міської ради не прийняв ніякого рішення щодо виключення спірної квартири з числа службового житла.

На звернення позивача йому було надано відповідь Департаментом ЖКГ Черкаської міської ради, якою повідомлено, що виключення спірної квартири з числа службових можливо за клопотанням організації, у віданні якої знаходиться таке житло (у випадку ліквідації такої організації її правонаступником), або ж в судовому порядку.

На теперішній час ГУ МВС України в Черкаській області припинило існувати як юридична особа без визначення правонаступника, а відтак відсутня організація, яка повинна звернутись з відповідним клопотанням.

Позивач стверджує, що має право на приватизацію житла з державного житлового фонду, але без виключення спірної квартири з числа службових, не може реалізувати свого права на набуття у власність відповідного житла. Оскільки відповідач в добровільному порядку не вживає заходів для виключення спірної квартири з числа службових, то позивач змушений звернутись до суду з даним позовом, в якому просить зобов`язати виконавчий комітет Черкаської міської ради виключити з числа службових двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , - із подальшим наданням її ОСОБА_1 для постійного проживання разом із членами сім`ї.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, мотивоване тим, що аналіз змісту спірних правовідносин та встановлених судом фактичних обставин справи, з огляду на обсяг наданих суду доказів, свідчить, що позивач набув право користування спірною квартирою на умовах, що передбачені законом для використання службового житла. Доказів того, що власник такого житла (УМВС України в Черкаській області) належним чином реалізував своє право та звернувся до відповідача з клопотанням про виведення спірної квартири з числа службових, судом не встановлено, а чинним законодавством не передбачені правові норми, які зобов`язували б власника службового житлового приміщення виключити його із цього фонду. За таких обставин, доводи позивача про те, що його законні права та інтереси були порушені, є необґрунтованими.

Також суд першої інстанції зауважив, що право позивача на житло не порушено, оскільки його не позбавляють можливості проживати у спірному житловому приміщенні та користуватися ним, не ставиться питання і про виселення позивача зі спірної квартири, а отже помилковими є доводи позивача про наявність порушення його права на житло в аспекті положень ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 17 квітня 2025 року, представник ОСОБА_1 адвокат Ульянов С.М., вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 березня 2025року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тими ж доводами, що і позовна заява.

Серед іншого, представник ОСОБА_1 адвокат Ульянов С.М. посилається на те, що питання зміни статусу службового приміщення можливе лише за клопотанням Управління МВС України в Черкаській області. Проте, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Управління МВС України в Черкаській області припинило існувати як юридична особа з 20.01.2022 року, при цьому, правонаступник Управління МВС України в Черкаській області відсутній. Враховуючи наведене, вважає, що задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача виключити з числа службових квартиру АДРЕСА_2 за відсутності юридичної особи, яка повинна звертатись з клопотанням про виключення спірної квартири із числа службових є належним способом захисту прав позивача.

Відзив на апеляційну скаргу

05 травня 2025 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника Виконавчого комітету Черкаської міської ради Кирмана В.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказує, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, а рішення суду є законним і обгрунтованим, у зв`язку із чим просив у задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Ульянова С.М. відмовити у повному обсязі, а рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 березня 2025 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи, які встановлені судом першої інстанції

Позивач з 22.05.1996р. проходив службу в органах внутрішніх справ, звідки був звільнений з посади начальника відділу внутрішньої безпеки (у Черкаській області) СВБ ГУБОЗ МВС України на підставі наказу МВС України від 31.05.2010р. № 955о/с.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради №421 від 07.04.2009р. квартира за адресою: АДРЕСА_1 включена до службових управління МВС України в Черкаській області.

На підставі рішення виконавчого комітету Черкаської області №1547 від 04.12.2009р. спірна квартира надана позивачу як службова на склад сім`ї чотири особи.

07.12.2009р. позивачу був виданий ордер №067118 на службове житлове приміщення в АДРЕСА_1 , житловою площею 31,7кв.м. (далі спірна квартира) на сім`ю у складі чотирьох осіб (він, дружина, дочка, син).

Згідно відомостей з паспорта громадянина України з 12.02.2010р. позивач має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання у спірній квартирі /а.с. 5-6/.

Відповідно до виписки із протоколу № 1 житлово-побутової комісії ГУМВС України в Черкаській області від 18.02.2010 року, комісія вирішила порушити клопотання про виключення жилого приміщення спірної квартири з розряду службового житла /а.с. 10/.

01.03.2010р. ГУ МВС України в Черкаській області звернулось із листом до заступника міністра внутрішніх справ ОСОБА_2 , в якому ініціювало пропозицію щодо виключення спірної квартири з числа службових /а.с. 8/.

Листом від 09.03.2010р. за підписом заступника міністра внутрішніх справ Ембулатова О.Г. керівництво ГУМВС України в Черкаській області було повідомлено про те, що МВС України не має заперечень щодо виключення спірної квартири з числа службових /а.с. 9/.

12.03.2010р. до департаменту ЖКК Черкаського міського виконавчого комітету надійшов лист №16/1-64 від 11.03.2010р., адресований Черкаському міському голові з проханням виключити з числа службових спірну квартиру, яка належить Головному управлінню згідно договору купівлі- продажу, так як відпала потреба у використанні її як службової. Підписантом вказаного листа зазначено «Начальник /Головного управління М.М. Лушпієнко» /а.с. 11/.

Як слідує із картки обліку вхідних документів, завіреної 10.12.2021р. заступником начальника відділу документообігу Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради Кропива В.А., відповідне звернення, кореспондентом якого вказано УМВС України в Черкаській області за вих.№16/1-64 від 11.03.2010р., було розглянуто 07.04.2010р. департаментом ЖКК МВК та повернуто 08.04.2010р. /а.с. 12/.

На адвокатський запит представника позивача від 30.08.2021р. виконавчий комітет Черкаської міської ради листом від 06.09.2021р. за вих. №19485-01-21 повідомив адресата, що надати інформацію про розгляд листа від 2010 року щодо виключення спірної квартири із числа службових немає можливості, оскільки листи зберігаються протягом 5 років. Додатково повідомлено, що спірна квартира є службовою управління МВС України в Черкаській області і інформація про виключення такої квартири з числа службових відсутня /а.с. 13-14/.

На адвокатський запит представника позивача від 08.09.2021р. голова ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області листом від 29.09.2021р. за вих. №16/1-87 повідомив адресата, що оригінали документів відносно спірної квартири, яка надавалася ОСОБА_1 як службове житло, не збережені, оскільки віднесені до категорії документів з тимчасовим терміном зберігання, а тому відсутня можливість надати їх належним чином завірені копії /а.с. 15-16/.

Листом від 12.11.2021р. за вих.№23354-01-21 департаменту ЖКК Черкаської міської ради позивача було повідомлено, що по питанню виключення квартири із числа службових має звертатися та організація, у віданні якої вона знаходиться, у разі ліквідації організації її правонаступник або ж в судовому порядку /а.с. 17/.

Діяльність УМВС України в Черкаській області, як органу державної влади, припинена 20.01.2022р., що підтверджується відомостями з ЄДРПОУ /а.с. 18/.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у такому реєстрі відсутня інформація про наявність у власності позивача об`єктів нерухомого майна, а також про реєстрацію речових прав на спірну квартиру /а.с. 19/.

У 2021 році позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до виконавчого комітету Черкаської міської ради, в якому просив визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Черкаської міської ради щодо нерозгляду клопотання ГУМВС України в Черкаській області від 11.03.2010р. про виключення жилого приміщення із числа службових та зобов`язати виконавчий комітет Черкаської міської ради розглянути клопотання ГУМВС України в Черкаській області від 11.03.2010р. про виключення з числа службових двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 , у відповідності та порядку, передбаченому чинним законодавством, прийняти мотивоване рішення за наслідками його розгляду (судова справа №712/14190/21).

За результатом розгляду такої справи суд ухвалив рішення від 28.12.2023р., яким відмовив у позові ОСОБА_1 /а.с. 20-23/.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Ульянова С.М. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Нормативно-правовими актами, які визначають правовий статус службового житла, є Житловий кодекс УРСР та Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37.

У положеннях чинного житлового законодавства відсутнє визначення поняття «службового житла» або «службового житлового приміщення», яке б враховувало усі його істотні ознаки. У законах та підзаконних нормативно-правових актах, здебільшого фрагментарно зосереджено увагу на видах службового житла або на окремих його ознаках, наприклад, на меті надання службових жилих приміщень.

Якщо проаналізувати норми зазначених нормативно-правових актів, під службовим житловим приміщенням треба розуміти житлове приміщення, що перебуває у державній чи комунальній власності, а в окремих випадках і в приватній власності (але крім житлових приміщень, що перебувають у приватній власності фізичних осіб), яке у зв`язку з характером трудових відносин призначене для проживання працівників.

Службові жилі приміщення призначені для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього (пункт 2 розділ I «Загальні положення» Положення). Через це зазначені приміщення повинні знаходитись у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця).

Згідно з частиною 1 статті 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Порядок надання службових жилих приміщень передбачений статтями 121, 122 ЖК України, згідно яких службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, на підставі якого виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для заселення у надане службове жиле приміщення.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації квартири, визнані у встановленому порядку службовими житловими приміщеннями.

Відповідно до Положення №37 підставами для виключення квартири з числа службових є: відсутність потреби у подальшому використанні житла у якості службового; виключення у встановленому порядку житла з числа службових.

Виключення житла з числа службових здійснюється за клопотанням адміністрації органу, закладу, установи, підприємства.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Відповідно до частини 1 статті 123 ЖК України порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця).

Пунктом 3 Положення визначено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення.

Згідно з пунктом 6 Положення, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.

Зі змісту вказаних положень витікає, що вирішення питання про виключення житлового приміщення із числа службових можливо лише при наявності клопотання адміністрації підприємства, яке використовує вказане житлове приміщення як службове.

Матеріали справи свідчать про те, що з 2009 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 включена до службових управління МВС України в Черкаській області. Вказану квартиру надано для проживання позивачу, який з 22.05.1996 року проходив службу в органах внутрішніх справ та був звільнений з посади начальника відділу внутрішньої безпеки (у Черкаській області) СВБ ГУБОЗ МВС України на підставі наказу МВС України від 31.05.2010 року № 955о/с.

Відповідно до виписки із протоколу № 1 житлово-побутової комісії ГУМВС України в Черкаській області від 18.02.2010 року комісія вирішила порушити клопотання про виключення жилого приміщення спірної квартири з розряду службового житла /а.с. 10/.

01.03.2010р. ГУ МВС України в Черкаській області звернулось із листом до заступника міністра внутрішніх справ ОСОБА_2 , в якому ініціювало пропозицію щодо виключення спірної квартири з числа службових /а.с. 8/.

Листом від 09.03.2010р. за підписом заступника міністра внутрішніх справ Ембулатова О.Г. керівництво ГУМВС України в Черкаській області було повідомлено про те, що МВС України не має заперечень щодо виключення спірної квартири з числа службових /а.с. 9/.

12.03.2010р. до департаменту ЖКК Черкаського міського виконавчого комітету надійшов лист №16/1-64 від 11.03.2010р., адресований Черкаському міському голові з проханням виключити з числа службових спірну квартиру, яка належить Головному управлінню згідно договору купівлі- продажу, так як відпала потреба у використанні її як службової. Підписантом вказаного листа зазначено «Начальник /Головного управління М.М. Лушпієнко» /а.с. 11/.

Як слідує із картки обліку вхідних документів, завіреної 10.12.2021р. заступником начальника відділу документообігу Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради Кропива В.А., відповідне звернення, кореспондентом якого вказано УМВС України в Черкаській області за вих.№16/1-64 від 11.03.2010р., було розглянуто 07.04.2010р. департаментом ЖКК МВК та повернуто 08.04.2010р. /а.с. 12/.

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Чинним законодавством не передбачені правові норми, які зобов`язували б власника житлового приміщення, яке належить до службового житлового фонду, виключити його із цього фонду, а сам лише факт проживання особи в службовому житловому приміщенні не є підставою для виключення його із числа службових, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином, право позивача на житло не порушено, оскільки ніхто не позбавляє його можливості проживати у спірному житловому приміщенні та користуватися ним, не ставиться питання про його виселення зі спірної квартири.

Надаючи оцінку твердженням скаржника з приводу припинення як юридичної особи Управління МВС України в Черкаській області та відсутності його правонаступника, колегія суддів зауважує наступне.

Згідно з ч. 5 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

20 січня 2022 року було проведено державну реєстрацію припинення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.

Механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - органи виконавчої влади) та їх територіальних органів визначає Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074.

Згідно з п. 6 вказаного Порядку, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття, у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади, у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу, у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади, у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань і функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Разом з тим особа, до якої переходять права та обов`язки територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України, не визначена відповідним актом Кабінету Міністрів України. Вказане питання не було вирішене також постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ».

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 січня 2022 року у справі № 813/6371/15, можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами)) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 826/9815/18 повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. При цьому, такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації.

У зв`язку з цим підстави для правонаступництва виникли саме з моменту державної реєстрації припинення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.

Таким чином, правонаступником ліквідованого Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, є саме та особа, до якої перейшла адміністративна компетенція суб`єкта владних повноважень, що припинився.

Крім того, Верховний Суд вже неодноразово здійснював аналіз і співставлення функцій та завдань, які виконувала міліція і які наразі виконують МВС України та Національна поліція.

Положеннями ст.ст. 1, 2 Закону України «Про міліцію» було передбачено, що міліція - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Основними завданнями міліції, зокрема було: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення кримінальних правопорушень.

У свою чергу ст.ст. 1, 2 Закону України «Про Національну поліцію» передбачають, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Завданнями поліції, зокрема, є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності.

Зазначені норми права у своїх сукупності вказують на те, що основні завдання та функції держави, які покладались на міліцію, є тотожними до завдань та функцій, які покладаються на поліцію.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що правонаступником прав та обов`язків ліквідованого УМВС України в Черкаській області, ураховуючи правовий статус, обсяг повноважень і принцип територіальності, є відповідний територіальний орган Національної поліції - Головне управління Національної поліції в Черкаській області.

Тому, Головне управління Національної поліції в Черкаській області не позбавлене права звернутись до органу місцевого самоврядування з відповідним клопотанням про виключення квартири з числа службових, в тому числі, у разі відсутності потреби у подальшому використанні житла у якості службового.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи, наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається представник ОСОБА_1 адвокат Ульянов С.М. в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ульянова Сергія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про зобов`язання виключити з числа службових житлову квартиру - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Т.Л. Фетісова

О.М. Новіков

/повний текст постанови суду виготовлений 24 липня 2025 року/