Справа № 373/1215/25
Номер провадження 2/373/796/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2025 року м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області в складі

головуючої судді Хасанової В.В.,

за участі секретаря судових засідань Шинкаренко А.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

08.05.2025 представник позивача Кізко Л.С. звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь АТ «Сенс Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 491061643 від 11.02.2022 в розмірі 81 767,48 грн та судові витрати у розмірі сплаченого судового збору 2 422,4 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 018,75 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що 11.02.2022 ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». 11.02.2022 між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № 491061643, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 491061643; додатком № 1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг»; паспортом споживчого кредиту; анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит готівкою в розмірі 44 797,8 грн на строк 24 місяці. Дата повернення кредиту 14.02.2024. Умовами договору встановлено фіксовану процентну ставку у розмірі 32 % річних. Відповідно до графіку платежів встановлено порядок повернення кредиту до 04 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 2 551,13 грн, загальна кількість платежів 24.

Для повернення заборгованості за кредитом умовами договору визначено використовувати рахунок № НОМЕР_1 відкритий у банку.

Власним підписом відповідач підтвердив, що він ознайомлений зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту, інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, надану виходячи із обраних умов кредитування.

Відповідач отримав кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером № 935119561 від 14.02.2022 та виписками по рахункам відповідача. Проте, всупереч вимог договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював погашення кредитної заборгованості згідно умов договору. Загальна заборгованість відповідача перед АТ «Сенс Банк» складає 81 767,48 грн, з яких: заборгованість за кредитом 44 797,8 грн; заборгованість за відсотками 36 969,68 грн.

Ухвалою суду від 09.06.2025 у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з?явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Матеріали справи містять клопотання представника позивача про розгляд справи без її участі, в якому вона позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Судова повістка на ім`я відповідача ОСОБА_1 з копією ухвали про відкриття провадження надіслана за адресою зареєстрованого місця проживання, наведеною у позовній заяві та згідно даних ДМС в м. Києві та Київській області від 28.05.2025, повернулася до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а отже, вважається врученою відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, будь-яких клопотань на адресу суду від нього не надходило.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 11 лютого 2022 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), укладено угоду про надання споживчого кредиту № 491061643. Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб. Зазначено умови на укладення угоди: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 44 797,8 грн, процентна ставка 32,00 % річних (тип ставки фіксована, яка може бути змінена шляхом укладення відповідної додаткової угоди), строк кредиту 24 місяці. Дата повернення кредиту 14.02.2024 рівними частинами по 2 551,13 грн до 04 числа кожного місяця. Загальна кількість платежів 24.

АТ «Альфа банк» акцептував пропозицію на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 491061643 від 11.02.2022.

Підписанням паспорта споживчого кредиту відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування.

Відповідно до копії меморіального ордеру № 935119561 від 14.02.2022, позивачем на рахунок відповідача перераховано суму кредиту у розмірі 44 797,8 грн.

Як вбачається із змісту позовної заяви 12.08.2022 рішенням загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування 30.11.2022 внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 вбачається, що станом на 25.02.2025 заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 491061643 від 11.02.2022 складає 81 767,48 грн, з яких: 44 797,8 грн ? сума заборгованості за кредитом; 36 969, 68 грн ? сума заборгованості за відсотками за користування кредитом розрахована за період з 11.02.2022 по 14.08.2024, що становить 31 місяць.

Даних про те, що відповідач погашав заборгованість та відсотки за користування кредитом, у розрахунку заборгованості та виписці по особовим рахункам не міститься.

25.02.2025 представником позивача на адресу відповідача надіслано досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань за кредитним договором в сумі 81 767, 48 грн протягом 30 календарних днів з моменту її отримання.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор ? прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Відповідно до положень статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.

Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 11.02.2022 року ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» підписав оферту на укладання Угоди про надання споживчого кредиту № 491061643, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, за умовами якого відповідач запропонував АТ «Альфа-Банк» надати йому споживчий кредит у розмірі 44 797,8 грн з фіксованою процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 32 % річних на строк 24 місяці; дата повернення кредиту 14.02.2024. Спосіб видачі кредитних коштів переказ на рахунок № НОМЕР_2 відкритий в АТ «Альфа-Банк».

Також ОСОБА_1 підписана анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції Акціонерного товариства АТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».

Матеріали справи містять підписаний відвідачем паспорт споживчого кредиту в яких прописані сума кредиту, строк кредитування, безготівковий спосіб отримання кредиту, відсоткові ставки тощо.

Анкета-заява подана відповідачем містить докладну інформацію щодо особи позичальника ОСОБА_1 , зокрема дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання. В анкеті-заяві містяться контактна інформація: номер телефону позичальника.

Отже, факт укладення між сторонами кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема: офертою із акцептом на укладання угоди про споживчий кредит, анкети-заяви про акцепт, паспорту споживчого кредиту, які в сукупності становлять кредитний договір.

Кредитні кошти відповідач отримав шляхом перерахування позивачем на рахунок відповідача суми кредиту у розмірі 44 797,8 грн, що підтверджено копією меморіального ордеру № 935119561 від 14.02.2022. Однак умови договору відповідач належним чином не виконав.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положенням ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Перевіряючи обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у заявленому розмірі, суд виходить із фактичних обставин справи, аналізує зміст кредитного договору та додатки до нього, перевіряє правильність визначення розміру заборгованості з урахуванням усіх складових боргу на відповідність не лише умовам договору, а й вимогам Закону.

Відповідно до умов кредитного договору № 491061643 від 11.02.2022 основне грошове зобов`язання за договором для відповідача складало суму кредиту 44 797,8 грн з фіксованою ставкою 32 % річних. Договором встановлено строк кредитування 24 місяці, дата повернення кредиту 14.02.2024.

З огляду на те, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору та утворення, у зв`язку із цим, заборгованості за кредитом, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 44 797,8 грн є обґрунтованими.

Щодо позовної вимоги про стягнення відсотків за кредитом, слід відзначити наступне.

Як слідує з Угоди про надання споживчого кредиту № 491061643, сторони узгодили, що строк кредитування становить 24 місяці; дата повернення кредиту 14.02.2024.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18) роз`яснила, а у постановах від 28.03.2018 (справа №444/9519/), від 04.07.2018 (провадження №14-154цс18) та від 31.10.2018 (провадження №14-318цс18) неодноразово повторювала, що проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку, на який надано кредит (позику). Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Порядок виплати цих процентів врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим вони можуть бути нараховані та стягнуті після спливу визначеного договором строку кредитування.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування.

Проте, позивачем сума заборгованості за відсотками за користування кредитом розрахована за період з 11.02.2022 по 14.08.2024 (31 місяць), тобто поза межами визначеного сторонами договору строку, на який ОСОБА_1 надано кредит.

З огляду на наведене, враховуючи, що банк продовжував нараховувати відсотки після 14.02.2024, тобто поза межами строку кредитування, вимога про стягнення процентів за кредитом підлягає задоволенню частково, у розмірі 28 670,59 грн (44 797,8 грн х 32 % : 12 місяців х 24 місяці).

Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 73 468,39 грн, з яких: заборгованість за кредитом 44 797,8 грн; заборгованість за відсотками 28 670,59 грн.

За правилами ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір 2 422,40 грн, у розмірі визначеному у ст. 4 Закону «Про судовий збір», що підтверджується банківською квитанцією та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету.

Позивачем визначено ціну позову сумою стягнення 81 767,48 грн. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 73 468,39 грн, що становить 89,85 % від ціни позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 176,53 грн (2 422,40 грн х 89,85%).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав Договір про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 укладений між АТ «Сенс Банк» з адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», в якому наведена тарифікація надання послуг клієнту; довіреність № 023784/25 від 03.02.2025, якою уповноважено адвоката Кізко Л.С. представляти інтереси АТ «Сенс Банк»; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК № 001086 виданого 01.03.2019 на ім`я Кізко Л.С.

Договір про надання правової допомоги містить опис видів правової допомоги, які може надавати адвокатське об`єднання та порядок розрахунку гонорару.

Відповідно до пункту 3.1. договору сума гонорару визначається у таких розмірах: за підготовку і подання позовної заяви до суду 375,00 грн; за отримання рішення суду 225,00 грн; комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85 %.

У позовній заяві представник позивача зазначила, що витрати позивача на професійну правничу допомогу, які пов`язані із розглядом справи за цією позовною заявою складають 7 018,75 грн (375,00 грн за підготовку позовної заяви, 225,00 грн за отримання рішення суду; 6 418,75 грн (81 767,248 х 7,85%) комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника.

В пунктах 33, 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 зазначено, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування при вирішення заяви сторони. При вирішенні питання щодо наданої правничої допомоги враховується пов`язаність їх з розглядом справи.

При вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за підготовку позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 314,51 грн (375,00 грн х 83,87 %).

Суд враховує, що за умовами договору стягнення комісійної винагороди здійснюється у процентному співвідношенні до зарахованих на рахунок позивача сум погашення заборгованості. Оскільки позовні вимоги задоволені частково на суму 73 468,39 грн, то комісійна винагорода становить 5 767,27 грн (73 468,39 грн х 7,85 %).

Також суд зазначає, що отримання рішення суду фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права і не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору, а тому суд вважає необґрунтованими вимоги представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за отримання рішення суду у розмірі 225,00 грн, оскільки такі витрати не можна віднести до складу витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 6 081,78 грн (314,51 грн + 5 767,27 грн).

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 491061643 від 11.02.2022 в розмірі 73 468 (сімдесят три тисячі чотириста шістдесят вісім) грн 39 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір в розмірі 2 176 (дві тисячі сто сімдесят шість) грн 53 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 081 (шість тисяч вісімдесят одна) грн 78 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ? Акціонерне товариство «Сенс Банк», , місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, 03150,

відповідач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя В.В.Хасанова