Справа № 638/5593/24
Провадження № 2/638/977/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Цвіри Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Пухно М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що позивач проходив дійсну військову службу в Збройних Силах України на посаді викладача кафедри тактики (зенітних частин і підрозділів малої дальності та ближньої дії) факультету озброєння (та бойового застосування зенітних частин і підрозділів малої дальності та ближньої дії) (1 факультету) Харківського військового університету. Згідно наказу Головнокомандувача Військ Протиповітряної оборони від 08.10.2004 року № 0119 був звільнений у запас у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та на підставі наказу начальника Харківського військового університету (по стройовій частині) від 20.10.2004 № 721 виключений зі списків особового складу університету з 20.10.2004 року.

З 21.10.2004 року перебуває на пенсійному обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримую пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII

Зазначає, що з 01.08.2008 року ГУПФУ в Харківській області систематично порушує моє конституційне право на отримання пенсії у встановленому чинним законодавством України розмірі.

Вказує, що витратив більше 8 років свого життя на судову тяганину з Державою Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка продовжує порушувати його права і на сьогоднішній день. Вказане свідчить про систематичне порушення Державою Україна конституційного права на соціальний захист, а саме, права на отримання пенсії у встановленому чинним законодавством розмірі, що знаходить своє підтвердження у судових рішеннях по справам № 2-а-42/2010, 638/21757/14-а (в порядку виконання рішення справа №638/10188/15-а), 638/5794/15-а, 520/893/21, 520/3660/23 та 520/468/24.

Внаслідок протиправних дій відповідача протягом 2008-2024 років позивач позбавлений права мирно володіти своїм майном, внаслідок чого йому спричинена моральна шкода у розмірі 545 131,62 грн.

Він зазнав, та продовжує зазнавати душевних страждань, адже Держава Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області продовжує порушувати його права, а тривала судова тяганина порушує його звичайний уклад життя, змушений прикладати значних зусиль для відновлення порушених прав. Держава Україна несе за це відповідальність.

У зв`язку із вищевикладеним, позивач звертається до суду із вказаним позовом щодо стягнення завданої мені моральної шкоди з держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

15 травня 2024 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 02 квітня 2024 року встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву. Копію ухвали надіслано до електронного кабінету відповідача 02.04.2025.

Разом з тим, відзив подано 15.05.2024, тобто без дотримання встановленого судом строку, клопотання про поновлення строку для подання відзиву відповідачем не подано.

Відповідно до ч.8 ст. 187 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 25 липня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься заява, в якій розгляд справи просить проводити без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься клопотання представника відповідача про розгляд справи без його участі.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів.

Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, дійшов до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Наказу № 0119 від 08 жовтня 2004 року підполковника ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та з залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житлового приміщення за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України.

З наданого позивачем Розрахунку пенсії Міністерства оборони України за вислугу років вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку.

У позовній заяві вказує, що підтвердженням протиправних дій ГУПФУ в Харківській області та порушення позивача прав є: постанова Московського районного суду м. Харкова від 09.06.2010 по справі №2-а-42/2010 (набрала законної сили 02.10.2012); постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 по справі №638/21757/14-а (набрала законної сили 24.09.2015); постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.10.2015 по справі №638/5794/15-а (набрала законної сили 02.03.2016); рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 по справі №520/893/21 з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2021; рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 по справі №520/3660/23 (набрало законної сили 20.06.2023); рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 по справі №520/468/24.

В позовній заяві також зазначає, що виплатою пенсії в неповному обсязі йому завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, порушення звичайного способу життя, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тривогу за подальшу долю та постійної судової тяганини, яка й досі потребує додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода спричинена внаслідок систематичного порушення ГУПФУ в Харківській області його конституційного права на соціальний захист та права мирно володіти належним йому майном шляхом порушення Конституції України та законів України та виплати пенсії у значно меншому розмірі, ніж встановлено чинним законодавством протягом 2008-2024 років.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз статті 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Ними передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є необхідною, однак не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які підлягають доведенню у відповідних спорах. Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Згідно з Постановою Верховного Суду від 05.12.2022 у справі №214/7462/20 зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року по справі № 804/2252/14, від 21.02.2019 року по справі №670/499/16-а, від 28.02.2019 року по справі №804/7085/16.

Згідно положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність всіх складових елементів правопорушення.

При цьому, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю пенсійного органу та моральною шкодою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17.01.2023 року по справі № 454/287/22.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить зі змісту положень статті 141 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 141, 258-259, 263 - 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з моменту проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua).

Інформація щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Держава України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (юридична адреса: майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків).

Суддя Д.М. Цвіра