Справа № 353/1036/24
Провадження № 2/353/38/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої - судді Луковкіної У.Ю.,

з участю: секретаря судових засідань - Мороз М.І.,

представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Сковронського В.І.,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бундзяк У.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумачі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

25.10.2024 року представник - адвокат Сковронський В.І., який діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив наступне: визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на перебудований житловий будинок, господарські будівлі та споруди та земельну ділянку; поділити майно, яке є спільною сумісною власністю та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частики житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 175185,0 грн. грошової компенсації з розрахунку 1/2 від оціночної ринкової вартості транспортного засобу.

28.10.2024 року ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків.

06.11.2024 року від представника позивачки на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. Представник позивачки частково усунув недоліки позовної заяви, а саме зменшив позовні вимоги та просив поділити майно, яке є спільною сумісною власністю та визнати за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером: :06:004:0013 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га, розташованої по АДРЕСА_1 з кадастровим номером: :06:004:0013; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 175185,0 грн. грошової компенсації з розрахунку 1/2 від вартості транспортного засобу марки «Renault Trafic», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1995 см.куб, колір білий, VIN код НОМЕР_1 . Також просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 61512,07 грн., які складаються з: 13252 грн. за проведення будівельно-технічної експертизи; 900,0 грн. за проведення незалежної оцінки транспортного засобу; 40886,82 грн. за надання професійної правничої допомоги.

06.11.2024 року з метою забезпечення доступу до правосуддя ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов.

10.01.2025 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бундзяк У.М. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому виклала свої заперечення щодо позову та просила в задоволенні позову відмовити. Також просила викликати для допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_4 . Зокрема зазначила, що перебуваючи у шлюбі сторони придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 . З технічного паспорту та виписки з інвентаризаційних матеріалів вбачається, що площа будинку змінилась з 45,7 кв.м на 114,9 кв.м за розрахунок добудов. Дані приміщення побудовані без дозвільної документації. Отже не підлягає поділу збудоване нерухоме майно, яке утворилось в результаті реконструкції та перебудови вже існуючого об`єкту. Вимогу про стягнення з відповідача грошової компенсації в розмірі 1/2 вартості транспортного засобу марки «Renault Trafic», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1995 см.куб, колір білий, VIN код НОМЕР_1 , вважає безпідставною. Спірний автомобіль було продано за погодженням сторін по справі ОСОБА_5 за ціною 5500 доларів США. Підтвердити дійсну ціну договору купівлі-продажу транспортного засобу та спростувати заявлену позивачкою вартість цього транспортного засобу може покупець ОСОБА_5 . Також відповідач не погоджується з заявленою сумою витрат на правову допомогу, вважає її явно завищеною та такою, що не відповідає складності справи.

13.01.2025 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Сковронський В.І. подав до суду відповідь на відзив, в якому просив позов задовольнити з підстав наведених у ньому, та відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідка. Зокрема зазначив, що за відповідачем зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 45,7 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером: :06:004:0013, та даний об`єкт не може вважатись самочинним будівництвом, а отже підлягає поділу. Щодо прибудов, які є об`єктами незавершеного будівництва, суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку. Щодо вимоги про поділ господарських будівель та споруд, розташованих за вищевказаною адресою, жодних заперечень у відзиві не було. Також не було заперечень щодо поділу земельної ділянки. Твердження про те, що між сторонами було узгоджено рішення про відчуження транспортного засобу, не відповідає дійсності, оскільки ніякої письмової згоди позивачка не надавала. А тому у даному випадку позивачка має право на грошову компенсацію половини його вартості, виходячи з дійсної вартості майна на час розгляду справи. Також заперечив щодо виклику свідка ОСОБА_5

14.02.2025 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Сковронський В.І. подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, а саме просив поділити майно, яке є спільною сумісною власністю та визнати за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частину житлового будинку загальною площею 45,7 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером: :06:004:0013 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га, розташованої по АДРЕСА_1 з кадастровим номером: :06:004:0013; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 175185,0 грн. грошової компенсації з розрахунку 1/2 від вартості транспортного засобу марки «Renault Trafic», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1995 см.куб, колір білий, VIN код НОМЕР_1 . Також просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 80867,04 грн.

19.02.2025 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бундзяк У.М. подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що відповідач позов визнає частково, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Не заперечує з приводу поділу спільно придбаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки. Однак заперечує щодо стягнення з відповідача грошової компенсації в сумі 175185,0 грн. з розрахунку 1/2 від вартості транспортного засобу марки «Renault Trafic», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1995 см.куб, колір білий, VIN код НОМЕР_1 , оскільки згідно висновку експерта ринкова вартість даного автомобіля становить 262231 грн., тоді як фактично спірний автомобіль було відчужено за 5500 доларів США.

20.02.2025 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бундзяк У.М. долучила до матеріалів справи додаткові докази та просила викликати для допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_5 .

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 20.02.2025 року прийнято зменшення позовних вимог, закрито підготовче судове засідання та призначену справу до судового розгляду.

04.03.2025 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Сковронський В.І. подав до суду заяву, в якій зазначив, що позивачка понесла додаткові витрати на професійну правничу допомогу, а тому просив стягнути з відповідача загальний розмір судових витрат в сумі 83895,04 грн. Також зазначив, що наданий представником відповідача висновок експерта про ринкову вартість спірного автомобіля, складений ОСОБА_6 з грубим порушенням норми ЦПК України за Закону України «Про судову експертизу». Зокрема ОСОБА_6 на момент проведення експертизи не був експертом, оскільки 08.09.2017 року його позбавлено кваліфікації експерта, а до 08.09.2017 року він мав право оцінювати тільки вартість будівельних об`єктів і споруд. Чинному законодавству невідомий такий вид експертиз як «автотехнічно-оціночна». У висновку не вказано, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 385 КК України. Також ОСОБА_6 не здійснював безпосередній огляд об`єкта експертизи, дослідження будувалось по фотографіях, ним не враховано, що транспортний засіб 07.08.2024 року було переобладнано новим власником. На даний момент ОСОБА_5 продає спірний автомобіль за ціною 9000 доларів США (377460 грн).

05.03.2025 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бундзяк У.М. подала до суду заяву, в якій вказала, що вона звернулась до Філії Українського центру післяаварійного захисту «Експерт Сервіс», в судово-експертну фірму «Експо-Фірма», про тремінове проведення технічного дослідження з метою визначення ринкової вартості спірного транспортного засобу. Дослідження проведено експертом-оцінювачем по транспорту та аварійним комісаром з правом проведення оцінки і технічних досліджень, а не судовим експертом. Вважає, що висновок є важливим доказом для з`ясування об`єктивної вартості автомобіля через значну розбіжність реальної ціни продажу і вказаної у попередньому висновку ціни пропозиції, наданої позивачем.

17.07.2025 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Сковронський В.І. подав до суду заяву, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 91294,18 грн., які складаються з: 6473,25 грн. судовий збір; 13252,0 грн. - витрати на проведення будівельно-технічної експертизи; 71568,93 грн. витрати на професійну правничу допомогу. При визначенні розміру понесених позивачкою судових витрат в частині правової допомоги посилався на загальний обсяг виконаних робіт за надану професійну правничу допомогу, акти прийому наданої правової допомоги професійного правничого характеру та квитанції. Вважає, що витрати на оплату правничої допомоги є фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Також просив врахувати рішення Ради адвокатів Харківської області № 13/1/7 від 21.07.2021 року стосовно ставок адвокатського гонорару.

23.07.2025 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бундзяк У.М. подала до суду заяву, в якій не погодилась із заявленою сумою судових витрат, а подані представником позивача документи вважає такими, що не відповідають вимогам ЦПК України. Вважає, що судові витрати в сумі 13252,0 грн. за проведення будівельно-технічної експертизи та 3028,0 грн. за представництво адвокатом інтересів клієнта у судового експерта (2 години) не стосуються предмета спору по даній справі, а відтак такі витрати не можуть стягуватись з відповідача. Також не погодилась на суми, зазначені в Актах прийому наданої правової допомоги професійного правничого характеру, в основу яких взято рішення № 13/1/7 від 21.07.2021 року про розгляд звернень адвокатів Харківщини стосовно необхідності розробки (мінімальних) ставок адвокатського гонорару. Зазначила, що представник позивача є практикуючим адвокатом Івано-Франківщини, м. Харків - це місто мегаполіс, доходи населення є досить високими та неспіврозмірними із доходами в м. Тлумачі, де проживають сторони по справі. Всі суми нараховані представником позивача є завищеними та неспіврозмірними. Зокрема за годину роботи адвоката розмір гонорару становить 2012,0 грн. За складання позову нараховано 27115,74 грн., що свідчить про завищення суми гонорару, оскільки позов про поділ майна подружжя не готується 13,4 години. До цього ж не відповідає реальності заявлена сума в розмірі 13298,97 грн. за складання відповіді на відзив, який нібито готувався 6,6 годин. Також в матеріалах справи відсутні розрахункові квитанції на підтвердження фактичної сплати позивачем адвокату вартості правничої допомоги. Враховуючи вищенаведене, просила суд врахувати дані обставини при ухваленні рішення по справі.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, причин неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Сковронський В.І. в судовому засіданні позов з урахуванням зменшених позовних вимог підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Також просив стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати по справі, в т.ч. витрати по сплаті судового збору, за проведення будівельно-технічної експертизи, за оцінку автомобіля та на професійну правничу допомогу. Зазначив, що вважає належною оцінку автомобіля в сумі 350370,0 грн., яка визначена ПП «МІДАС ФІНАНС ГРУП» 09.10.2024 року на замовлення позивачки. Наданий ОСОБА_6 висновок про вартість спірного автомобіля не відповідає законодавству, ОСОБА_6 виключений зі спіску експертів, а оцінка проведена станом на теперішній час (з врахуванням переобладнання). Щодо витрат на професійну правничу допомогу в сумі 71568,93 грн. зазначив, що вартість наданих послуг була погоджена між ним і позивачкою, послуги позивачкою прийняті та зауважень до нього вона немає. Вважає, що збільшення вартості наданих правничих послуг зумовлено поведінкою відповідача (небажання врегулювати спір за участю судді, невизнання позову в підготовчому засіданні, виклик непотрібного свідка ОСОБА_5 , необхідність спростування висновку ОСОБА_6 про вартість автомобіля, додаткові запити, тощо).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справив порядку ст. 128 ЦПК України, в т.ч. і шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бундзяк У.М. в судовому засіданні вказала, що відповідач частково визнає позов та при ухваленні рішення просила врахувати мотиви викладені у візиві на позовну заяву. Зазначила, що відповідач не заперечує проти поділу спільного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, з врахуванням зменшених позовних вимог. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації з розрахунку 1/2 від вартості спірного транспортного засобу в сумі, яку просить позивачка, заперечила, та просила суд при стягненні врахувати реальну суму коштів отриманих відповідачем за проданий автомобіль або вартість спірного автомобіля, яку визначив ОСОБА_6 . Також просила суд зменшити розмір судових витрат понесених позивачкою на професійну правничу допомогу, оскільки їх розмір є явно завищеним та неспіврозмірним, не відповідає рівню складності справи, а деякі витрати не були необхідними, про що вона зазаначила в окремій заяві. Просила відмовити у стягненні витрат за проведення будівельно-технічної експертизи, оскільки ця експертиза не була необхідною, стосувалась переліку робіт про перебудову придбаного у шлюбі будинку та господарських споруд, підтвердження використаних будівельних матеріалів, тощо, що, в свою чергу, з урахуванням зменшених позовних вимог, не є предметом спору в цій справі.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні 09.07.2025 року ствердив, що він придбав транспортний засіб марки «Renault Trafic», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1995 см.куб, колір білий, VIN код НОМЕР_1 , у ОСОБА_2 за погодженою ціною - 5500,0 доларів США. Зазначив, що позивачці ОСОБА_1 було відомо про продаж та ціну автомобіля. Автомобіль він забрав ще літом 2022 року, а переоформив у МРЕО десь через 1 рік. На момент придбання автомобіля в ньому необхідно було відремонтувати зчеплення, поміняти резину. Пізніше він переобладнав цей автомобіль.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов, з урахуванням зменшених позовних вимог, підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним упостанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення ст. 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 рокуу справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20 (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19 (пункт 63)).

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначено ст. 70 СК України.

Так у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України). Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 372 ЦК України.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

З метою розгляду справи про поділ майна подружжя, суду необхідно встановити обсяг спільного майна подружжя, які вони набули у шлюбі та яке підлягає поділу між членами подружжя. При цьому наявність майна та його правовий статус має бути підверджено належними та допустими доказами.

Судом встановлено, що 15.12.2005 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 19, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб (Т.1 а.с. 20). 23.03.2022 року рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області, що набрало законної сили 23.04.2022 року, шлюб між сторонами було розірвано (Т. 1 а.с. 21-24).

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У свою чергу відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності 01.07.2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 21.09.2012 року та копії витягу про державну реєстрацію прав від 16.10.2012 року ОСОБА_2 (відповідач) придбав житловий будинок з господарськими будівлями в цілому загальною площею 45,7 кв.м, житловою площею 19,3 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 , розміщений на земельній ділянці площею 1500,0 кв.м кадастровий номер: :06:004:0013 (Т.1 а.с. 28-29).

Також відповідно до копії договору купівлі-продажу від 31.12.2012 року ОСОБА_2 (відповідач) придбав земельну ділянку в цілому, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1500 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :06:004:0013 (Т. 1 а.с. 30-33).

Відповідно до інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 16.02.2024 року та 05.11.2024 року за ОСОБА_2 (відповідач) зареєстровано право приватної власності на житловий будинок загальною площею 45,7 кв.м та на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер: :06:004:0013, що розташовані по АДРЕСА_1 , як передбачено вищевказаними договорами купівлі-продажу (Т. 1 а.с. 25-26, 97-99).

Відповідно до копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 15.11.2005 року за адресою АДРЕСА_1 значився житловий будинок загальною площею 45,7 кв.м з господарськими будівлями та спорудами (комора, навіс, вбиральня, криниця, огорожа, вимощення) (Т. 1 а.с. 187 зворот - 190 зворот).

Проте, станом на день подачі позову, предметом спору був житловий будинок з господарськими будівлями в цілому загальною площею 114,9 кв.м, що розташовані по АДРЕСА_1 , розміщені на земельній ділянці площею 1500,0 кв.м кадастровий номер: :06:004:0013.

Зокрема як вбачається з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 01.03.2024 року, виписки з інвентаризаційних матеріалів, складеної ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 01.03.2024 року та висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 16/08/24 від 16.08.2024 року, домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 зазнало реконструкції, шляхом добудови приміщень без дозвільної документації (Том 1 а.с. 35-59).

У постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19 Велика Палата Верховного Суду підтвердила сталу і послідовну судову про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу.

У зв`язку з цим представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Сковронський В.І. зменшив позовні вимоги в частині поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а саме просив визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 45,7 кв.м з господарськими будівлями та спорудами (вбиральня, навіс, вимощення, огорожа, криниця), що розташовані по АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером: :06:004:0013, виключивши вимогу про поділ об`єктів незавершеного будівництва (Т. 1 а.с. 178-179, 209-212 зворот).

Також з інформації з РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві від 04.10.2024 року встановлено, що на ім`я ОСОБА_2 (відповідач) 07.03.2017 року на підставі договору купівлі-продажу № 8 від 27.02.2017 року був зареєстрований транспортний засіб марки «Renault Trafic», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1995 см.куб, колір білий, VIN код НОМЕР_1 (Т. 1 а.с. 34). Згідно з відповідями ТСЦ МВС № 1845 від 20.09.2024 року та 28.09.2024 року зазначений вище транспортний засіб 30.04.2024 року перереєстрований за новим власником ОСОБА_5 на підставі укладеного та оформленого в суб`єкта господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, договору купівлі-продажу № 5060 від 27.04.2024 року, а 07.08.2024 року проведена перереєстрація цього транспорного засобу, у зв`язку з його переобладнанням (Т. 1 а.с. 63-64, 65-71, 72).

Отже, враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що вищевказане нерухоме та рухоме майно є об`єктами права спільної сумісної власності позивачки і відповідача (колишнього подружжя), оскільки воно було набуто відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачкою.

Як зазначено в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 13.02.2025 року загальна вартість спірного житлового будинку загальною площею 45,7 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,15 га, розташованої по АДРЕСА_1 з кадастровим номером: :06:004:0013, становить 715623,04 грн. (Т. 1 а.с. 179 зворот 180 зворот). Вартість вищезазначеного нерухомого майна була визначена позивачкою та не заперечувалась відповідачем.

Також відповідно до довідки про визначення середньо-ринкової вартості майна, складеної ПП «МІДАС ФІНАНС ГРУП» 09.10.2024 року на замовлення позивачки, середньо-ринкова вартість транспортного засобу марки «Renault Trafic», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1995 см.куб, становить 350370,0 грн. (Т. 1 а.с. 17-19). З вказаної довідки вбачається, що при дослідженні використовувався довідник «Бюлетень авто товарознавця» № 137, жовтень 2024 ДНІІСЕ, ІВЦ СЕУ, м. Київ. Тобто дослідження по встановленню ринкової вартості спірного транспортного засобу проводилось без огляду конкретного траснопортного засобу марки «Renault Trafic», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1995 см.куб, колір білий, VIN код НОМЕР_1 , без врахування його особливостей, технічного стану та переобладнання.

В свою чергу відповідно до копії висновку № 0011/ТГ-25 експертного товарознавчого дослідження, складеного Філією Українського центру після аварійного захисту «Експерт Сервіс», Судово-експертною фірмою «Експо-Фірма» 18.02.2025 року на замовлення представника відповідача, вартість спірного транспортного засобу марки «Renault Trafic», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1995 см.куб, колір білий, VIN код НОМЕР_1 становить 262231,0 грн. (Т. 1 а.с. 190 зворот-205). З вказаного висновку вбачається, що дослідження по встановленню ринкової вартості спірного транспортного засобу проводилось по наданих матеріалах і фотоматеріалах саме спірного автомобіля, однак на теперешній час, тобто з врахуванням переобладнання, яке було проведено новим власником ОСОБА_5 .

Як вже було встановлено вище, 27.04.2024 року спірний транспортний засіб було відчужено відповідачем та 30.04.2024 року право власності на автомобіль зареєстровано на нового власника ОСОБА_5 . Відповідно до копії договору купівлі-продажу, погоджена сторонами ціна транспортного засобу складала 10000,0 грн. Згідно наданих в судовому засіданні пояснень свідок ОСОБА_5 ствердив, що він придбав вказаний транспортний засіб у ОСОБА_2 за погодженою ціною 5500,0 доларів США.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Згідно з пунктами 22-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до чч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду з аналогічних спорів, в яких Верховний Суд роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 7 ст. 81 ЦПК України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи, вимоги чинного законодавства України, враховуючи те, що спірне нерухоме та рухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 45,7 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером: :06:004:0013; земельна ділянка площею 0,15 га, розташованої по АДРЕСА_1 з кадастровим номером: :06:004:0013; транспортний засіб марки «Renault Trafic», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1995 см.куб, колір білий, VIN код НОМЕР_1 , є об`єктами спільної сумісної власності позивачки та відповідача (колишнього подружжя), оскільки вони були набуті відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачкою, беручи до уваги часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов до висновку, що позов в цій частині, з урахувананням зменшених позовних вимог, є обґрунтованим і підлягає до часткового задоволення.

А саме, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя слід визнати за позивачкою та відповідачем в рівних долях, по 1/2 частині за кожним, право особистої приватної власності на: житловий будинок загальною площею 45,7 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером: :06:004:0013; земельну ділянку площею 0,15 га, розташованої по АДРЕСА_1 з кадастровим номером: :06:004:0013.

В свою чергу суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки 175185,0 грн. грошової компенсації з розрахунку 1/2 частини від вартості транспортного засобу марки «Renault Trafic», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1995 см.куб, колір білий, VIN код НОМЕР_1 , підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність (висновок Верховного Суду, викладений у п. 27 постанови від 29 серпня 2018 р. у справі № 910/23428/17).

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18), від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- у справі № 755/20923/14-ц: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна;

- у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні;

- у справі № 301/2231/17: у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Вказаною постановою Веерховного суду було встановлено, що Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 132 500 грн.;

- у справі № 402/849/18: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Верховним судом було встановлено, що звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489 530 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя.

Розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема у вищенаведеній постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Оскільки сторони по справі не прийшли до згоди про вартість спірного автомобіля марки «Renault Trafic», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1995 см.куб, колір білий, VIN код НОМЕР_1 , то його вартість має визначатись виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна.

На підтвердження вартості спірного відчуженого автомобіля сторони надали два висновки про його оцінку (довідка про визначення середньо ринкової вартості майна, складена ПП «МІДАС ФІНАНС ГРУП» 09.10.2024 року за замовленням позивача та копія висновку № 0011/ТГ-25 експертного товарознавчого дослідження, складеного Філією Українського центру після аварійного захисту «Експерт Сервіс», Судово-експертною фірмою «Експо-Фірма» 18.02.2025 року, надана відповідачем), однак жоден з цих висновків, на думку суду, належним чином не відображає його дійсну ринкову вартість.

При визначенні середньої ринкової вартості спірного автомобіля ПП «МІДАС ФІНАНС ГРУП» він не оглядався, а його середньо-ринкова вартість визначалась за інформацією з відповідного довідника.

В свою чергу при визначенні середньої ринкової вартості спірного автомобіля Філією Українського центру після аварійного захисту «Експерт Сервіс», Судово-експертною фірмою «Експо-Фірма» він не оглядався, а його ринкова вартість визначалась за фотограрафіями, наданими його новим власником ОСОБА_5 з врахуванням проведеного останнім переобладнання.

Суд, оцінюючи надані сторонами докази, бере до уваги те, що сторони в судовому засіданні відмовились від призначення по справі судової експертизи з метою визначення дійсної вартості відчуженого транспортного засобу на час розгляду справи, а надані сторонами докази (довідка про визначення середньо ринкової вартості майна, складена ПП «МІДАС ФІНАНС ГРУП» 09.10.2024 року та копія висновку № 0011/ТГ-25 експертного товарознавчого дослідження, складеного Філією Українського центру після аварійного захисту «Експерт Сервіс», Судово-експертною фірмою «Експо-Фірма» 18.02.2025 року) позбавляють суд можливості встановити дійсну вартість вказаного транспортного засобу на момент розгляду справи, оскільки ця вартість різниться.

При цьому суд не приймає доводи представника позивачки про те, що висновок № 0011/ТГ-25 експертного товарознавчого дослідження, складений Філією Українського центру після аварійного захисту «Експерт Сервіс», Судово-експертною фірмою «Експо-Фірма», є неналежним з тих підстав, що він складений ОСОБА_6 , як судовим експертом, а він не має права на проведення експертиз та не має відповідних ліцензій та сертифікатів. Суд вважає, що зазначений висновок не є висновком судової експертизи, а є звичайною оцінкою вартості транспортного засобу, яка проведена оцінювачем ОСОБА_6 , про що зазначено і в самому висновку. При цьому до висновку додано низку документів, які підтверджеють право ОСОБА_6 на проведення оцінки, в т.ч. його кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, Свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів та низка сертифікатів.

Також суд не приймає доводи представника відповідача про те, що вартість відчуженого автомобіля слід визначати за ціною, яка зазначена в договорі купівлі-продажу спірного автомобіля, оскільки ця ціна не відповідає його дійсній вартості. Також суд не вважає пояснення свідка (покупця) ОСОБА_5 належним та допустимим доказом, оскільки в даній справі слід визначати вартість відчуженого автомобіля станом на момент поділу майна.

Отже, виходячи з наданих сторонами доказів, суд вважає за необхідне визначити вартість відчуженого транспортного засобу, визначивши його середньо-арифметичну ціну за наданими сторонами оцінками в сумі 306300,50 грн.(350370,0 грн. + 262231,0 грн. / 2).

Відтак розмір компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, з розрахунку половини вартості транспортного засобу марки «Renault Trafic», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1995 см.куб, колір білий, VIN код НОМЕР_1 , за розрахунками суду становить 153150,25 грн (306300,50 грн./ 2). Такий підхід на думку суду є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що при подачі первісного позову ціна позову становила 647324,77 грн. з розрахунку 1/2 частини від вартості спірного майна. У зв`язку з цим позивачкою було сплачено судовий збір в розмірі 6473,25 грн. (платіжна інструкція № 0.0..1 від 14.10.2024 року (Т. 1 а.с. 82).

В подальшому позивачем було зменшено позовні вимоги, а саме в частині поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, виключено вимогу про поділ об`єктів незавершеного будівництва. У зв`язку з цим ціна позову зменшилась та з розрахунку 1/2 частини вартості спірного майна становила 532996,52 грн. Отже з розрахунку ціни позову розмір судового збору, який підлягав сплаті позивачкою за зменшеними позовними вимогами, становив 5329,96 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі зменшення розміру позовних вимог питання щодо повернення суми судового збору вирішується відповідно до ст. 7 цього Закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Станом на день розгляду справи такого клопотання від позивачки та її представника до суду не надходило.

Отже при такому вирішенені позову з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, розмір яких становить 95,86 % від ціни позову (357811,52 грн. (1/2 вартості спірного нерухомого майна (домоволодіння та земельної ділянки)) + 153150,25 грн. (1/2 частина суми компенсації вартості транспортного засобу) = 510961,77 грн.), а саме в сумі 5109,30 грн.

Також з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені судові витрати за проведення суб`єктом оціночної діяльності ПП «МІДАС ФІНАНС ГРУП» оцінки спірного транспортного засобу (акт наданих послуг від 09.10.2024 року та квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 152762972 від 11.10.2024 року, Т. 1 а.с. 75, 76) пропорційно розміру задоволених позовних вимог, розмір яких становить 95,86 % від ціни позову (900,0 грн : 100 х 95,86), а саме в сумі 862,74 грн.

В задоволенні вимог сторони позивача про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених витрат за проведення будівельно-технічної експертизи в сумі 13252,0 грн. (рахунок № 135 від 06.08.2024 року, квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 2.66784869.1 від 08.08.2025 року, Т. 1 а.с. 73, 74) слід відмовити виходячи з наступного.

Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 16/08/24 від 16.08.2024 року (Т. 1 а.с. 42-59) він був складений на замовлення представника позивачки з метою обстеження житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 114,9 кв.м та з метою встановлення проценту його будівельної готовності, визнання можливості введення в експлуатацію та завершення будівництва. Проте, з урахуванням зменшених позовних вимог, станом на день розгляду справи, предметом спору є житловий будинок загальною площею 45,7 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 . Отже понесені позивачкою судові витрати на проведення будівельно-технічної експертизи не стосуються предмету спору, а тому не підлягають стягненню з відповідача.

Також відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд звертає увагу на постанову Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), в якій вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу стороною позивачки було додано копії свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю № 788 від 24.06.2011 року, договору про надання правничої допомоги від 15.02.2024 року, додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги від 15.02.2024 року, акту прийому надання правової допомоги професійного правничого характеру за договором про надання правничої допомоги від 15.02.2024 року за період з 15.02.2024 року по 12.10.2024 року, акту прийому надання правової допомоги професійного правничого характеру за договором про надання правничої допомоги від 01.04.2025 року за період з 01.11.2024 року по 01.04.2025 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 13 від 12.10.2024 року на суму 40886,82 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру від 03.03.2025 року на суму 3028,0 грн., копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 03.03.2025 року на суму 9099,14грн., копію рішення № 13/1/7 Ради адвокатів Харківської області від 21.07.2021 року про розгляд звернень адвокатів Харківщини стосовно необхідності перегляду (мінімальних) ставок адвокатського гонорару(Том 1а.с. 77-81, Том 2 а.с. 6, 99, 100, 112-113).

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що позивачкою документально підтверджено сплачені судові витрати на професійну правничу допомогу лише на суму 53013,96 грн. При цьому суду не надано платіжних документів, що свідчать про оплату решту суми гонорару адвокату в сумі 18554,97,0 грн. (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Однак Верховним Судом сформовано підхід, який є усталеним та відповідає критеріям ЄСПЛ, про те, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи (постанова Верховного Суду від 20.10.2021 року справа № 757/29103/20-ц).

При цьому суд вважає, що не підлягають стягненню з позивача понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу, що стосуються представництва її інтересів в судового експерта (2 години) на суму 3028,0 грн., як зазначено в акті прийому надання правової допомоги професійного правничого характеру за договором про надання правничої допомоги від 15.02.2024 року за період з 15.02.2024 року по 12.10.2024 року (а.с. 79). Зокрема вказані витрати були пов`язані з представництвом інтересів позивачки під час проведення будівельно-технічної експертизи, з метою встановлення проценту будівельної готовності, визначення можливості введення в експлуатацію та завершення будівництва житлового будинку, що не стосуються предмета спору, а отже не підлягають стягненню з відповідача.

В свою чергу у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги вказану позицію Верховного суду, суд приходить до висновку, що загальна сума судових витрат понесених позивачкою на професійну правничу допомогу по даній справі становить 68540,93 грн. (71568,93 3028,0 грн.).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Суд зазначив, що Верховний Суд при зменшенні витрат на правову допомогу також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При прийняття рішення щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17, де суд дійшов висновку, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про підставність доводів представника відповідача та необхідність зменшення розміру правничої допомоги, враховуючи складність справи, обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Суд вважає, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені позивачкою судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,0 грн.

Також враховуючи те, що стороною відповідача по справі не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, клопотань про відшкодування таких витрат до закінчення судових дебатів до суду не надходило, суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому питання розподілу понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішується.

На підставі наведеного, ст. 57, 60, 61, 63, 65, 68-72 Сімейного кодексу України, ст.ст. 331, 325, 368, 369, 372, 392 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 178, 247, 263-265, 268, 273, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов, з урахуванням зменшених позовних вимог, задовольнити частково.

Здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителькою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину:

- житлового будинку загальною площею 45,7 квадратних метрів з господарськими будівлями та спорудами (вбиральня, навіс, вимощення, огорожа, криниця), розташованих по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 12941426);

- земельної ділянки площею 0,15 га, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :06:004:0013.

Здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя та визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частину:

- житлового будинку загальною площею 45,7 квадратних метрів з господарськими будівлями та спорудами (вбиральня, навіс, вимощення, огорожа, криниця), розташованих по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 12941426);

- земельної ділянки площею 0,15 га, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :06:004:0013.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , НОМЕР_4 гривень (сто п`ятдесят три тисячі сто п`ятдесят) гривень 25 копійок в якості грошової компенсації 1/2 частини вартості відчуженого спільного сумісного майна подружжя, а саме транспортного засобу марки «RenaultTrafic», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1995 см.куб, колір білий, VIN код НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , понесені судові витрати в загальній сумі 25972,04 грн. (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дві гривні 04 копійки).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийУ. Ю. ЛУКОВКІНА

Повний текст судового рішення cкладено «31» липня 2025 року.