Справа №295/4560/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі головуючого судді Перекупка І.Г., за участю секретаря судового засідання Конончук Ю.О., за участю представника Житомирської окружної прокуратури прокурора Мітіної В.О., представника позивача Хіжняк Н.І. розглянувши у приміщенні Богунського районного суду м. Житомира у відкритому судовому засіданні справу за позовом заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі, органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомира звернувся Заступник керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі, органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Житомирської міської ради з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна. В обґрунтування позовних вимог вказав, що згідно рішення шістнадцятої сесії двадцять першого скликання Житомирської міської ради народних депутатів від 22 жовтня 1992 року «Про формування комунальної власності міської ради народних депутатів та передачу в управління виконкому майна міської ради» прийнято у міську комунальну власність та затверджено переліки майна комунальної власності міської ради народних депутатів в тому числі житловий фонд місцевих Рад народних депутатів (п. п. 6.15., 6.16)

На підставі ордеру на проживання в квартирі АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_2 , яка померла у 2018 р.

Вказана квартира приватизована не була та залишалася комунальною власністю Житомирської міської територіальної громади.

Однак, за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 040 реєстратором Центру надання адміністративних послуг Тетерівської сільської ради Житомирського району, Житомирської області Котвицькою Т.О. 14.02.2024 р. зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 49,31 кв. м, житлова 27,2 кв. м, що складається з 2-х житлових кімнат та службових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 на підставі договору дарування, серія та номер: 1892, виданий 05.07.2005 р., видавник приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Слівінська О.Б.

Згідно Договору дарування квартири від 05.07.2005 р. ОСОБА_2 , ІдН НОМЕР_1 , далі по тексту «Дарувальниця» проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_1 , ІдН НОМЕР_2 , далі по тексту «Обдаровуваний», Дарувальниця передає у власність Обдарованому, а Обдарований приймає у власність квартиру АДРЕСА_3 . Що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 безоплатно.

Квартира знаходиться на 9-му поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з 2-х жилих кімнат та службових приміщень, загальною площею 49,31 кв. м, в тому числі жилою 27,2 кв. м. Квартира належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 1-ю Житомирською державною нотаріальною конторою 19.07.1988 р. за реєстром № 3-4287, зареєстрованого Житомирським обласним державно-комунальним підприємством по технічній інвентаризації 27.07.1988 року за реєстром № 6460.

Указаний договір дарування квартири 05 липня 2005 р. посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слівінською О.Б та зареєстровано у реєстрі № 1892.

Однак, в ході розслідування кримінального провадження № 0000058 від 20.03.2023 установлено, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слівінською Оленою Борисівною, указаний Договір дарування квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 05.07.2005 р. ніколи не посвідчувався.

Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слівінською Оленою Борисівною 05.07.2005 посвідчено договір дарування квартири АДРЕСА_5 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який зареєстровано у реєстрі за № 1892.

Вказана квартира знаходиться на 1-му поверсі 3-х поверхового будинку, складається з трьох жилих кімнат та службових приміщень, загальною площею 49,29 кв. м., в тому числі жилою 36,65 кв. м. Квартира належить дарувальниці ОСОБА_4 , на підставі на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 1-ю Житомирською державною нотаріальною конторою 19.07.1988 р. за реєстром № 3-4287, зареєстрованого Житомирським обласним державно-комунальним підприємством по технічній інвентаризації 27.07.1988 р. за реєстром № 6460.

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів за № 1184313 05.07.2005 приватним нотаріусом Слівінською О.Б. до державного реєстру правочинів внесено реєстраційний запис про реєстрацію правочину договору дарування, дата нотаріального посвідчення: 05.07.2005 р., номер у реєстрі нотаріальних дій: 1892, Документ посвідчено: Житомирська обл., Приватний нотаріус Слівінська О.Б., Бланки: ВСС 154277. Реєстраційний № об`єкта у РПВН: 10942305, квартира, АДРЕСА_6 . Дарувальник: ОСОБА_4 , обдарований: ОСОБА_5 , дата та час реєстрації: 05.07.2005 11:07. Реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Відтак, спірна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , що знаходиться на 9-му поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з 2-х жилих кімнат та службових приміщень, загальною площею 49,31 кв. м, в тому числі жилою 27,2 кв. м ніколи не належала ОСОБА_2 , ІдН НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 1-ю Житомирською державною нотаріальною конторою 19.07.1988 р. за реєстром № 3-4287, зареєстрованого Житомирським обласним державно-комунальним підприємством по технічній інвентаризації 27.07.1988 року за реєстром № 6460.

Так само як і ніколи не уклався Договір дарування квартири від 05.07.2005 р. між ОСОБА_2 , ІдН НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , ІдН НОМЕР_2 та не посвідчувався приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слівінською О.Б.

За інформацією КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради з 2012 р. будь-які довідки щодо зареєстрованого права власності відносно майна за адресою: АДРЕСА_2 комунальним підприємством не готувалися та не видавалися.

Згідно актового запису про смерть від № 01.02.2018 р. ОСОБА_2 фактично померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обдарований ОСОБА_1 в спірній квартирі ніколи не проживав в ній, що свідчить про те, що реальна передача майна від не відбулась.

Відповідно до інформації Житомирської міської ради ОСОБА_2 проживала в квартирі АДРЕСА_1 на підставі ордеру на проживання, указане нерухоме майно у приватну власність не передавалась та розпорядження органу приватизації відносно вказаної квартири не приймалось.

Згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 04.05.2018 року № 456 «Про списання багатоквартирних будинків» будинок АДРЕСА_4 вирішено списати з балансу КП «ЖРЕП № 15» після визначення переможців за результатами проведення конкурсу з призначення управителів багатоквартирних будинків. Однак, за п. п. 2.5 п 2 вказаного рішення списання житлових будинків з балансу комунальних підприємств провести відповідно до норм чинного законодавства, окрім квартир та житлових приміщень, що перебувають у власності територіальної громади м. Житомира.

Згідно реєстру квартир, що перебувають у власності територіальної громади міста Житомира по КП «ВЖРЕП № 15» станом на 07.06.2018 р. обліковувалася квартири АДРЕСА_1 , користувач - ОСОБА_2 .

Згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 21.11.2018 року № 1253 «Про погодження актів про списання багатоквартирних будинків з балансу КП «ВЖРЕП № 15» погоджено акт про списання багатоквартирних будинків з балансу комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 15» Житомирської міської ради у тому числі будинок АДРЕСА_4 .

В подальшому, рішенням Житомирської міської ради шістдесят восьмої сесії сьомого скликання від 18.06.2020 р. № 1887 «Про затвердження передавального акту КП «ВЖРЕП № 15» і визнання КП «ВЖРЕП № 6» правонаступником усіх прав і обов`язків КП «ВЖРЕП № 15» затверджено передавальний акт комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 15» Житомирської міської ради згідно з додатком. За реєстром 1 Будівлі і споруди будинок АДРЕСА_4 , площа неприватизованих квартир 209,79, балансова вартість 525471, 74 грн, знос 277553, 85 грн., залишкова вартість 147 917,89 грн. передано КП «ВЖРЕП № 6».

Відтак, квартира АДРЕСА_1 , у приватну власність ніколи та ніким не передавалась, приватизації відносно вказаної квартири не здійснювалася та вибула з власності територіальної громади міста Житомира злочинним шляхом, на підставі підроблених документів.

Правове обґрунтування незаконності вибуття квартири з комунальної власності. В судовому засіданні представник Житомирської окружної прокуратури, Житомирської міської ради наполягали на задоволені позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. До суду не з`явився. Відзив на позов не направив.

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено.

Згідно рішення шістнадцятої сесії двадцять першого скликання Житомирської міської ради народних депутатів від 22 жовтня 1992 року «Про формування комунальної власності міської ради народних депутатів та передачу в управління виконкому майна міської ради» прийнято у міську комунальну власність та затверджено переліки майна комунальної власності міської ради народних депутатів в тому числі житловий фонд місцевих Рад народних депутатів (п. п. 6.15., 6.16)

На підставі ордеру на проживання в квартирі АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_2 , яка померла у 2018 р.

Вказана квартира приватизована не була та залишалася комунальною власністю Житомирської міської територіальної громади.

Однак, за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 040 реєстратором Центру надання адміністративних послуг Тетерівської сільської ради Житомирського району, Житомирської області Котвицькою Т.О. 14.02.2024 р. зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 49,31 кв. м, житлова 27,2 кв. м, що складається з 2-х житлових кімнат та службових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 на підставі договору дарування, серія та номер: 1892, виданий 05.07.2005 р., видавник приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Слівінська О.Б.

Згідно Договору дарування квартири від 05.07.2005 р. ОСОБА_2 , ІдН НОМЕР_1 , далі по тексту «Дарувальниця» проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_1 , ІдН НОМЕР_2 , далі по тексту «Обдаровуваний», Дарувальниця передає у власність Обдарованому, а Обдарований приймає у власність квартиру АДРЕСА_3 . Що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 безоплатно.

Квартира знаходиться на 9-му поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з 2-х жилих кімнат та службових приміщень, загальною площею 49,31 кв. м, в тому числі жилою 27,2 кв. м. Квартира належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 1-ю Житомирською державною нотаріальною конторою 19.07.1988 р. за реєстром № 3-4287, зареєстрованого Житомирським обласним державно-комунальним підприємством по технічній інвентаризації 27.07.1988 року за реєстром № 6460.

Указаний договір дарування квартири 05 липня 2005 р. посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слівінською О.Б та зареєстровано у реєстрі № 1892.

Однак, в ході розслідування кримінального провадження № 0000058 від 20.03.2023 установлено, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слівінською Оленою Борисівною, указаний Договір дарування квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 05.07.2005 р. ніколи не посвідчувався.

Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слівінською Оленою Борисівною 05.07.2005 р. посвідчено договір дарування квартири АДРЕСА_5 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який зареєстровано у реєстрі за № 1892.

Вказана квартира знаходиться на 1-му поверсі 3-х поверхового будинку, складається з трьох жилих кімнат та службових приміщень, загальною площею 49,29 кв. м., в тому числі жилою 36,65 кв. м. Квартира належить дарувальниці ОСОБА_4 , на підставі на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 1-ю Житомирською державною нотаріальною конторою 19.07.1988 р. за реєстром № 3-4287, зареєстрованого Житомирським обласним державно-комунальним підприємством по технічній інвентаризації 27.07.1988 р. за реєстром № 6460.

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів за № 1184313 05.07.2005 р. приватним нотаріусом Слівінською О.Б. до державного реєстру правочинів внесено реєстраційний запис про реєстрацію правочину договору дарування, дата нотаріального посвідчення: 05.07.2005 р., номер у реєстрі нотаріальних дій: 1892, Документ посвідчено: Житомирська обл., Приватний нотаріус Слівінська О.Б., Бланки: ВСС 154277. Реєстраційний № об`єкта у РПВН: 10942305, квартира, АДРЕСА_6 . Дарувальник: ОСОБА_4 , обдарований: ОСОБА_5 , дата та час реєстрації: 05.07.2005 11:07. Реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Відтак, спірна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , що знаходиться на 9-му поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з 2-х жилих кімнат та службових приміщень, загальною площею 49,31 кв. м, в тому числі жилою 27,2 кв. м ніколи не належала ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 1-ю Житомирською державною нотаріальною конторою 19.07.1988 р. за реєстром № 3-4287, зареєстрованого Житомирським обласним державно-комунальним підприємством по технічній інвентаризації 27.07.1988 р. за реєстром № 6460.

Так само як і ніколи не уклався Договір дарування квартири від 05.07.2005 р. між ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 та не посвідчувався приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слівінською О.Б.

За інформацією КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради з 2012 р. будь-які довідки щодо зареєстрованого права власності відносно майна за адресою: АДРЕСА_2 комунальним підприємством не готувалися та не видавалися.

Згідно актового запису про смерть від № 01.02.2018 р. ОСОБА_2 фактично померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обдарований ОСОБА_1 в спірній квартирі ніколи не проживав в ній, що свідчить про те, що реальна передача майна від не відбулась.

Відповідно до інформації Житомирської міської ради ОСОБА_2 проживала в квартирі АДРЕСА_1 на підставі ордеру на проживання, указане нерухоме майно у приватну власність не передавалась та розпорядження органу приватизації відносно вказаної квартири не приймалось.

Згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 04.05.2018 року № 456 «Про списання багатоквартирних будинків» будинок АДРЕСА_4 вирішено списати з балансу КП «ЖРЕП № 15» після визначення переможців за результатами проведення конкурсу з призначення управителів багатоквартирних будинків. Однак, за п. п. 2.5 п 2 вказаного рішення списання житлових будинків з балансу комунальних підприємств провести відповідно до норм чинного законодавства, окрім квартир та житлових приміщень, що перебувають у власності територіальної громади м. Житомира.

Згідно реєстру квартир, що перебувають у власності територіальної громади міста Житомира по КП «ВЖРЕП № 15» станом на 07.06.2018 р. обліковувалася квартири АДРЕСА_1 , користувач - ОСОБА_2 .

Згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 21.11.2018 року № 1253 «Про погодження актів про списання багатоквартирних будинків з балансу КП «ВЖРЕП № 15» погоджено акт про списання багатоквартирних будинків з балансу комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 15» Житомирської міської ради у тому числі будинок АДРЕСА_4 .

В подальшому, рішенням Житомирської міської ради шістдесят восьмої сесії сьомого скликання від 18.06.2020 р. № 1887 «Про затвердження передавального акту КП «ВЖРЕП № 15» і визнання КП «ВЖРЕП № 6» правонаступником усіх прав і обов`язків КП «ВЖРЕП № 15» затверджено передавальний акт комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 15» Житомирської міської ради згідно з додатком. За реєстром 1 Будівлі і споруди будинок АДРЕСА_4 , площа неприватизованих квартир 209,79, балансова вартість 525471, 74 грн, знос 277553, 85 грн., залишкова вартість 147 917,89 грн. передано КП «ВЖРЕП № 6».

Відтак, квартира АДРЕСА_1 , у приватну власність ніколи та ніким не передавалась, приватизації відносно вказаної квартири не здійснювалася та вибула з власності територіальної громади міста Житомира злочинним шляхом, на підставі підроблених документів.

Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» до повноважень прокуратури віднесено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Органами прокуратури за результатами здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 000031 від 10.01.2022 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 та ч. 4 ст. 190 КК України установлено підстави для здійснення представництва інтересів держави в суді у сфері захисту комунальної власності.

Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон), до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках), де мешкають два і більше наймачів.

Відповідно до ст. 8 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Водночас, квартири АДРЕСА_1 у приватну власність не передавалась та розпорядження органу приватизації відносно вказаної квартири не приймалось.

Крім того, що стосується договору дарування квартири від 05.07.2005 р. слід зазначити, що указаний договір не уклався та в нотаріальному порядку не реєструвався. Спірна квартира не набувалася ОСОБА_2 ні на праві підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 1-ю Житомирською державною нотаріальною конторою 19.07.1988 р. за реєстром № 4287, ні на підставі будь-якого іншого правочину/розпорядчого акту.

Відповідно до абзацу першого ст. 638 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Тлумачення норм ЦК України свідчить, що обов`язковим елементом двостороннього правочину (в даному випадку дарування) є дії його сторін щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто правочин не може бути визнаний таким, що відбувся, без цілеспрямованих дій його сторін, які є вираженням їх волевиявлення.

Отже, основним критерієм, за яким можна розмежувати укладені та неукладені правочини, є факт вираження сторонами правочину їх волевиявлення - зовнішньої об`єктивної форми виявлення волі особи, що проявляється у вчиненні цілеспрямованих дій з метою зміни цивільних правовідносин, що склалися на момент вчинення правочину.

Відтак, ураховуючи ту обставину, що договір дарування є підробленим, слід констатувати відсутність фактичної підстави для виникнення договірних правовідносин.

Тобто, на відміну від укладених правочинів, у цьому випадку не виникає самої можливості піддати юридичній оцінці об`єктивно відсутній юридичний факт (цілеспрямовану дію), існування якого було б зумовлено юридично значимим волевиявленням учасника цивільних правовідносин.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю на вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За таких обставин,договір дарування квартири від 05.07.2005 р. є неукладеним, тоді як неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним у силу вимог закону).

Відтак, указане нерухоме майно незаконно вибуло з комунальної власності територіальної громади м. Житомира.

Щодо позовних вимог про витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння суд зазначає.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 2 ст. 327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння врегульовано ст. 387 ЦК України, у відповідності до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку, заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Належним способом захисту права особи, майно якої вибуло з її законного володіння за неукладеним договором дарування, є віндикаційний позов - витребування майна із чужого незаконного володіння.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 р. у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 р. у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 р. у справі № 569/17272/15-ц, від 04 червня 2019 р. у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 р. у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 р. у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 р. у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 02 лютого 2021 р. у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 р. у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 р. у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 р. у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 р. у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 р. у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 р. у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Так, у випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення.

Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення власника щодо відчуження якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують його право (наприклад, реєстрація права власності на належне йому майно за іншою особою, чи зайняття та використання іншою особою приміщення власника за відсутності встановлених для цього правових підстав).

Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується.

Наведене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 26 жовтня 2022 р. у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21).

За таких обставин та наведених підстав позову належним способом захисту прав територіальної громади м. Житомира є витребування квартири, оскільки ця квартира перебуває у володінні відповідача без установлених законом підстав.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 р. у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18, пункти 43, 89) і в подальшому системно впроваджені у практику Верховного Суду (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 р. у справі № 372/1684/14-ц).

Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)]. Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи про інше речове право створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (від нім. buchbesitz - книжкове володіння) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 70).

З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його фактичним володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави, заволодіння нею таким майном право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді й далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Відтак, заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, й далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.

Отже, якщо нерухоме майно, що вибуло з фактичного володіння його власника за неукладеним договором, було зареєстровано за іншою особою без відповідної на те правової підстави, власник такого майна може витребувати його із чужого незаконного володіння у всіх випадках відповідно до ст. 387 ЦК України.

Слід також зазначити, що для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.

Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 р. у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14 листопада 2018 р. у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05 грудня 2018 р. у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21 серпня 2019 р. у справі № 911/3681/17 (пункти 38-39), від 22 січня 2020 р. у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11 лютого 2020 р. у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30 червня 2020 р. у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23 листопада 2021 р. у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168).

Отже, власник, майно якого вибуло з його законного володіння за неукладеним договором, може захистити своє майнове право шляхом пред`явлення віндикаційного позову про витребування майна із чужого незаконного володіння без оспорювання правочину (правочинів) щодо спірного майна та скасування рішення (рішень) про державну реєстрацію права власності на належне йому майно за іншою (іншими) особою (особами).

Судовий захист повинен бути повним, відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в п. 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, п. 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц зазначила, що не вбачається порушення справедливого балансу в разі витребування майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. Отже, витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Так, згідно зі ст. ст. 13, 15, 16 ЦК України, право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Незаконне позбавлення права власності на нерухоме майно, що належить до комунальної власності, завдає значної шкоди територіальній громаді, підриває матеріальну основу місцевого самоврядування, порушує інтереси держави, унеможливлює виконання гарантованих ст. 47 Конституції України житлових прав громадян, які потребують соціального захисту.

Витребування спірної квартири відновить порушене право Житомирської міської ради та в подальшому територіальна громада м. Житомира, яка за заявою її представницького органу на виконання своїх повноважень та завдань зможе передати спірну квартиру у користування найменш забезпеченим та найбільш соціально потребуючим категоріям населення територіальної громади, що свідчить про дотримання справедливої рівноваги (балансу) між загальним інтересом громади та інтересами відповідача, а тому втручання у право власності відповідача не може вважатися непропорційним та таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

З урахуванням положень ст. 176 ЦПК України ціну позову визначено вартістю майна згідно з висновком експерта за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи у кримінальному провадженні № 0000058 від 19.07.2023 р. № 1096/23-25, яка складає 798 564 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим з ОСОБА_1 на користь Житомирської обласної прокуратури підлягає стягненню 11 978,46 грн.

Керуючись ст. ст. 76-81, 89, 203, 209, 210, 215, 229-234, 638, 655, 657 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 65,74, 97 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4,10,12,13, 81, 174-176, 258, 259, 263, 264, 265-268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі, органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна, задовільнити.

Витребувати від ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Житомирської міської ради () квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Житомирської обласної прокуратури судовий збір у сумі 11 978,46 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники судового процесу:

Позивач: Житомирська міська рада, , майдан ім. С.П. Корольова, 4/2, м. Житомир, 10014.

Представник позивача: Житомирська обласна прокуратура (заступник керівника Житомирської окружної прокуратури), , вул. Леха Качинського, 2, м. Житомир, 10014.

Відповідач: ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 ;

Повний текст рішення виготовлено 18 липня 2025 року.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. ПЕРЕКУПКА