Дата документу 09.07.2025 Справа № 335/1591/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/1591/25 Головуючий у 1-й інстанції: Калюжна В.В.
Провадження № 22-ц/807/1209/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Камаловій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Литвинець Юлії Сергіївни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Мар`єнко Вікторії Юріївни до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Котляр Анна Ігорівна, про визнання права власності на спадкове майно, стягнення суми недоотриманої пенсії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Мар`єнко В.Ю. звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що ОСОБА_2 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Запоріжжя, з 19.11.1988 року перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.03.2024 року у справі № 280/903/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 № 910/с від 19.12.2023 про грошове забезпечення для нарахування пенсії, починаючи з 01.04.2019, із врахуванням раніше виплачених сум.

На виконання зазначеного рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області нараховано суму недоотриманої пенсії ОСОБА_2 в розмірі 273 957,18 грн. Зазначену суму заборгованості за рішенням суду ОСОБА_2 за життя виплачено не було.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина.

Спадкоємцем померлого ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , яка є дружиною ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 подано приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини, зареєстровану за № 453.

12.09.2024 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Котляр А.І. відкрито спадкову справу № 54/2024, номер у Спадковому реєстрі 72965474.

24.01.2025 року за № 37/02-31 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Котляр А.І. видано позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зазначеною постановою відмовлено гр. ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловіка ОСОБА_2 (спадкова справа № 54/2024, номер у Спадковому реєстрі 72965474), на недоотриману пенсію спадкодавця, у зв`язку з тим, що вчинення такої дії суперечить законодавству України; та в інших випадках, передбачених законом - відсутній склад спадкового майна згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 03.01.2025 року за № 0800-0405-8/646. Роз`яснено позивачу право на звернення до суду для встановлення фактів або визнання права власності в порядку спадкування на спадкове майно.

Так, відмовляючи позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого ОСОБА_2 на недоотриману пенсію спадкодавця, приватний нотаріус мотивує тим, що вчинення такої дії суперечить законодавству України та в інших випадках, передбачених законом - згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за вих. № 0800-0405-8/646 від 03.01.2025 року зазначена недоотримана пенсія не включається до складу спадщини відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262 від 09.04.1992 року із змінами.

Так, за життя ОСОБА_2 не отримав пенсію за вислугу років в розмірі 273 957,18 грн.

Зауважує, що на адвокатський запит ГУ ПФУ в Запорізькій області листом від 07.02.2025 року № 0800-0405-8/11754 надало інформацію про те, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі № 80/903/24 Головним управлінням ОСОБА_2 за життя було проведено перерахунок пенсії внаслідок чого по пенсійній справі сформувалась заборгованість за рішенням суду у розмірі 273 957,18 грн., та надано детальний розрахунок заборгованості. Зазначені пенсійні виплати мають входити до складу спадщини ОСОБА_2 . Таким чином, позивач вважає своє право власності на недоотриману пенсію померлого порушеним і таким, що потребує захисту в судовому порядку.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд:

- визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, а саме - пенсію у розмірі 273 957,18 грн., яка була призначена, нарахована та належала її чоловіку, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не була ним одержана за життя;

- стягнути з Головного Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суму пенсії у розмірі 273 957,18 грн., що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не була ним одержана за життя, та судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 1 211,20 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Мар`єнко Вікторії Юріївни до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Котляр Анна Ігорівна, про визнання права власності на спадкове майно, стягнення суми недоотриманої пенсії задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на недоотриману пенсію ОСОБА_2 у розмірі 273 957 гривень 18 копійок.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію, яка була нарахована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у сумі 273 957 гривень 18 копійок.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211 гривень 20 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Литвинець Ю.С. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач має право на отримання пенсії у порядку спадкування, з огляду на наступне.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.03.2024 року у справі № 280/903/24 позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задоволено та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 , на підставі довідки виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 № 910/с від 19.12.2023 про грошове забезпечення для нарахування пенсії, починаючи з 01.04.2019, із врахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.03.2024 року у справі № 280/903/24 відповідачем було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 , а також проведено індивідуальний розрахунок в результаті якого нараховано 273 957,18 грн., що підтверджується розрахунком на доплату пенсії, який міститься в матеріалах пенсійної справи.

ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію призначену відповідно до Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Після смерті ОСОБА_2 залишилась недоотримана пенсія, нарахована за рішенням суду у розмірі 273 957,18 грн.

При вирішенні питання про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 слід керуватися Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що є спеціальним нормативно-правовим актом для правовідносин, які виникли в даній справі.

Суд першої інстанції безпідставно надав перевагу положенням Цивільного Кодексу України та законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, не врахувавши, що померлий отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262 (надалі - Закон № 2262), та саме норми цього Закону мають застосовуватися до правовідносин, які виникають з приводу недоотриманої пенсії ОСОБА_2 .

Приписами ч. 1 ст. 61 Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зазначено, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Норми ст. 61 Закону № 2262 є чинними, тому є обов`язковими для застосування всіма фізичними та юридичними особами, зокрема й судами при вирішенні спорів про право на недоотриману пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера.

Отже законодавством не передбачено, можливості спадкування недоотриманих сум пенсій військовослужбовців.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.12.2023 у справі № 420/18164/21, від 01.05.2023 у справі № 520/926/21 та від 27.09.2023 у справі № 420/16546/21.

Зазначає, що ОСОБА_2 мав право як на пенсію за віком на загальних підставах, так і на пенсію за Законом № 2262. Саме від його волевиявлення залежало, який вид пенсії він отримуватиме. Зробивши свій вибір, він погодився з умовами Закону № 2262 у повному обсязі, оскільки не можливо прийняти привілеї, які надаються законом та відмовитися від обмежень, які встановлюються цим же законом.

Вважає, що оскільки законодавствам передбачено, що суми пенсій пенсіонерові з числа військовослужбовців, які залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, тому відсутні правові підстави для стягнення цих недоотриманих сум у порядку спадкування.

До того ж, ч. 1 ст. 61 Закону № 2262 передбачено, що зазначені суми виплачуються членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Сіпака С.І., представника ОСОБА_1 - адвоката Мар`єнко В.Ю., приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Котляр А.І. надійшли заяви з проханням розглядати справу у відсутності учасників справи, відповідно.

Частиною першою статті 182 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Окрім того, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (частина перша статті 372 ЦПК України).

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року по справі № 361/8331/18 зазначено, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд виходить із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, та що скаржник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), можливість розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

Зважаючи на вказане, колегія суддів у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності учасників справи. Неявка зазначених осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, яка є спадкоємцем ОСОБА_2 за законом, у встановленому законом порядку прийняла спадщину та набула право на отримання невиплаченої спадкодавцю пенсії у повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Так, відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За частиною 1статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі, зареєстрованому 17.01.1975 року Шевченківським ВРАЦС м. Запоріжжя, актовий запис № 24, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.03.2024 року (справа № 280/903/24) було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 № 910/с від 19.12.2023 про грошове забезпечення для нарахування пенсії, починаючи з 01.04.2019, із врахуванням раніше виплачених сум.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1070.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 в порядку ст.ст. 1269, 1270 ЦК України прийняла спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_2 , і є єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка, яка прийняла спадщину.

Згідно з повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.02.2025 року ОСОБА_2 до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) перебував на обліку в Головному управлінні, як одержувач пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ. На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі №280/9034/24 Головним управлінням йому за життя було проведено перерахунок пенсії, внаслідок чого по пенсійній справі сформувалась заборгованість за рішенням суду (розрахунок додається). Зазначено, що згідно ст. 61 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, суми заборгованості за рішенням суду не включаються до складу спадщини.

Згідно з розрахунком відповідача від 12.06.2024, здійсненим на підставі рішення суду, на доплату (виплату, утримання) пенсії ОСОБА_2 нараховано суми доплат за період з квітня 2019 року по червень 2024 року у розмірі 273 957,18 грн., які нараховані, але не були виплачені, що підтверджується витягом з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

На підставі досліджених доказів судом першої інстанції правильно встановлено, що померлий ОСОБА_2 за життя набув права на пенсію у зазначеному розмірі, та нарахована і не отримана померлим пенсія входить до складу спадщини.

Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Котляр А.І. від 24.01.2025 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину.

У справі, що переглядається, предметом позову є право ОСОБА_1 , як спадкоємця першої черги після померлого ОСОБА_2 , на отримання спадкового майна у вигляді неодержаної спадкодавцем за його життя пенсії.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 за життя звертався за захистом своїх порушених прав на виплату пенсії у належному розмірі до Запорізького окружного адміністративного суду.

Сума доплати до пенсії за життя спадкодавця йому не була виплачена, що не оспорювалось відповідачем у цій справі.

З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що після смерті ОСОБА_2 залишалась недоотримана пенсія, нарахована за рішенням суду, у розмірі 273 957,18 грн.

Верховний Суд у постанові від 14.02.2022 року у справі № 243/13575/19 зазначив, що тлумачення ст. 1227 ЦК України доводить, що цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (ст. 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до ст.1227ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (ст. 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (ст. 1241 ЦК), задоволення вимог кредиторів (ст. 1281 ЦК). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом.

Положення ч.ч. 2, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.09.2020 року (справа №428/6685/19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонеру і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Згідно зі ст. 46 цього ж Закону нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Аналіз указаних норма дає підстави для висновку, що спадщина є сукупністю прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходить від нього до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкування можуть бути лише права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті. Право на спадщину переходить лише до спадкоємців, які прийняли спадщину в установленому порядку.

Суми пенсії, які не були одержані спадкодавцем за життя, входять до складу спадщини за сукупності наступних умов: спадкодавець за життя мав право на їх одержання та не реалізував це право; після смерті спадкодавця відсутні члени його сім`ї (або їх неможливо встановити).

За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив із того, що ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області зобов`язане виплатити позивачу недоотриману ОСОБА_2 за життя суму пенсії, яка була йому нарахована, в розмірі 273 957,18 грн.

Такий підхід також застосований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.10.2019 року у справі №355/323/17, від 16.12.2020 у справі №428/12730/19 де суд, вирішуючи питання наявності у особи права на отримання нарахованої, але невиплаченої пенсії (доплат до пенсії) її померлого чоловіка вказав, що аналіз ст.ст. 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але неодержаної пенсії (доплат до пенсії). Суд виходив з того, що визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини. При цьому, позивач як спадкоємець за законом в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті чоловіка, а тому набула права на отримання нарахованої, але невиплаченої пенсії (доплат до пенсії). Суд також наголосив, що стягнення у судовому порядку нарахованої на підставі вказаних рішень, але невиплаченої спадкодавцю за життя суми пенсії, не призведе до подвійного стягнення з держави одних і тих самих сум.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для відмови в позові з посиланням на вимоги ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Норми ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не можуть бути прийняті до уваги, так як прямо суперечать ст. 1227 ЦК України та вказаним вище спеціальним нормам пенсійного законодавства з цього питання.

Встановленими обставинами та вищенаведеними нормами матеріального права спростовуються доводи апеляційної скарги провідсутність правових підстав для стягнення недоотриманої суми пенсії у порядку спадкування.

Колегія суддів не бере до уваги посилання заявника на правові висновки, викладені у наведених у скарзі постановах Верховного Суду, оскільки в указаних справах були встановлені інші фактичні обставини, порівняно з обставинами у цій справі.

Решта доводів апеляційної скарги зводяться до повторень заперечень проти позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи скаржника, при цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Литвинець Юлії Сергіївни залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 21 липня 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко