Справа № 210/4891/23
Провадження № 2-з/177/15/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2025 м. Кривий Ріг

Суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Суботіна С. А.

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на квартиру, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Криворізького районного суду Дніпропетровської області перебуває вказана цивільна справа.

Ухвалою суду від 19.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 02.06.2025 підготовче засідання зарито, справу призначена до розгляду по суті.

Через систему «Електронний суд» позивачем ОСОБА_1 29.07.2025 подано заяву про забезпечення позову, в якій він зазначає, що 29.07.2025 на платформі ТікТок на сторінці відповідача він помітив, що 28.07.2025 ОСОБА_2 розмістила відео під назвою (мовою оригіналу) « ОСОБА_3 мой муж борется со мной в судах и хочет забрать мое имущество», де у переписці під відео їй рекомендували вимкнути в спірній квартирі світло та усі комунікації, на що ОСОБА_2 відповіла «начинаем». Позивач у спірній квартирі знятий з реєстрації без його відома, однак оформив своє фактичне проживання за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 просить застосувати такий захід забезпечення позову як заборонити ОСОБА_2 звертатися із заявою до ДТЕК про розірвання договору на постачання електроенергії у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ДТЕК Дніпровські електромережі (Запорізьке шосе, 22, м. Дніпро), представництво якого знаходиться у м. Кривому Розі, за адресою: вул. Володимира Великого, буд. 57а, м. Кривий Ріг, розривати договір з ОСОБА_2 та відмикати електропостачання у спірній квартирі, до набрання законної сили рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з п.п. 2 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, серед іншого, забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення в подальшому (п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Верховний Суд у постанові від 24.02.2021 у справі № 755/5333/20, провадження № 61-17180св20, вказав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Таким чином, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі, зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Дослідженням змісту пред`явленого ОСОБА_1 позову встановлено, що спір стосується квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на яку позивач просить визнати право спільної сумісної власності та поділити між ним та відповідачем по 1/2 частині, кожному.

ОСОБА_1 27.11.2023 подавалася заява про забезпечення позову, яка ухвалою від 27.11.2023 задоволена, заборонено відчуження квартири АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 .

Суд відзначає, що заявником належно не мотивовано необхідність вжиття вказаних у заяві заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів. Спосіб забезпечення позову, який просить застосувати позивач, не відповідає змісту права позивача, яке він вважає порушеним, не є співмірним з заявленими позовними вимогами.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

За змістом ч. 11 ст. 153 ЦПК України, ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Керуючись ст. ст. 2, 149, 150-153, 157, 260-261, 353, 354, ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на квартиру, визнання права власності, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання та підписання суддею.

Суддя: