Провадження № 2/357/952/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Вдовика А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда -Ф» Бачинський О.М., через систему «Електронний суд», звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 47 402,48 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу.

І.Позиція сторін у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.11.2020 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 09. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (далі - Оферта), що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та акцептована гр. ОСОБА_1 , шляхом підписання електронним підписом відповідача заяви-формуляра про акцептування оферти №09 від 28.11.2020 р. про прийняття пропозиції ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» укласти договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах. Відповідач здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки НОМЕР_1 , на котру в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 11 819,00 грн, однак від суми позики зазначеної у договорі при перерахуванні знімалися комісії, як за переказ так і за зарахування коштів, відповідно Відповідачу, фактично було зараховано на картку суму 11300,00 грн., що підтверджується випискою АТ «Сенс Банк» від 30.10.2024. Відповідач не здійснив жодного платежу, не виконав свої зобов`язання, та не вніс платежі, передбачені умовами Договору позики, у зв`язку з чим у відповідача утворилася заборгованість за Договором позики.

30.06.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» укладено договір факторингу №20210630-Ф/2. Згідно Договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021р., та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА-Ф" набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА», включно і до гр. ОСОБА_1 , порядковий номер згідно реєстру боржників 2202.

Представник позивача, з урахуванням уточнених (18.11.2024 р.) позовних вимог, зазначає що у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики, станом на 26.09.2024 р. заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 45 320,93 грн., а саме: залишок заборгованості за тілом 11 300,00 грн.; залишок заборгованості по процентам за користування 6 271,46 грн.; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано Новим кредитором за період 01.07.2021 по 28.09.2021) 25 425,00 грн.; заборгованість за пенею 0,00 грн.; інфляційне збільшення 2 324,47 грн. (нараховано Новим кредитором за період з 28.12.2020 по 23.02.2022).

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказавши, що позивач втратив право вимоги до відповідача, оскільки закінчився строк дії договору факторингу №20210630-Ф/2, крім того, відповідач повністю погасив первісному кредитору борг за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 09 від 28.11.2020 року і це підтверджено тим, що 06.12.2020 року відповідач знову отримав кредит в ТОВ ФК «ФОРЗА», а дане можливе було тільки за умови погашення попереднього боргу. Також, представник відповідача заперечила позовну вимогу про стягнення відсотків поза межами кредитування, за період з 01.07.2021 по 28.09.2021 та стягнення суми інфляційного збільшення, що нараховане новим кредитором за період з 28.12.2020 по 23.02.2022. Представник відповідача просила зменшити розмір заявлених до відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 16.10.2024 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначив справу до розгляду (а.с.69); витребував у АТ «Сенс Банк» інформацію про рух коштів, а саме перерахування коштів з рахунку ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 по договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 09 від 28.11.2020; витребував у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про рух коштів, а саме перерахування коштів з рахунку ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 по договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 09 від 28.11.2020. (а.с.67-68).

05.11.2024 на адресу суду надійшла відповідь від АТ «Сенс Банк» на виконання вимог ухвали суду (а.с. 76-80).

6.11.2024 на адресу суду надійшла відповідь від АТ КБ «ПриватБанк» про опрацювання ухвали суду протягом 10 робочих днів (а.с. 82-83).

18.11.2024 відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи (а.с. 84).

18.11.2024 2024 на адресу суду надійшла відповідь від АТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог ухвали суду (а.с. 86).

18.11.2024 представник ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» через систему «Електронний суд» подав заяв про уточнення позовних вимог (а.с. 88-115).

15.01.2025 представник відповідача Ненько Ю.Я. через систему «Електронний суд» подала клопотання про витребування доказів (а.с.117-126).

Ухвалою суду від 15.01.2025 витребувано від АТ «Сенс Банк» виписку про рух коштів по картковому рахунку, відкритому у АТ "Сенс Банк" (АТ "Альфа Банк") на ім`я ОСОБА_1 за період з 28.11.2020 по 06.12.2020 (а.с. 128-129).

28.01.2025 на адресу суду надійшла відповідь від АТ «Сенс Банк» на виконання вимог ухвали суду (а.с. 133-140).

19.02.2025 представник відповідача Ненько Ю.Я. подала до суду заяву про відкладення розгляду справи (а.с. 142).

Ухвалою суду від 18.03.2025 визнано явку представника ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» в судове засідання по справі обов`язковою (а.с. 148-149).

18.04.2025 представник відповідача Ненько Ю.Я. через систему «Електронний суд» подала клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 153-160).

24.04.2025 представник позивача через систему «Електронний суд» подав клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 161-169).

20.05.2025 представник позивача через систему «Електронний суд» сформував клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 171-178).

Ухвалою судді від 22.05.2025 задоволено клопотання представника ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» Бачинського О.М. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с. 179-180).

22.05.2025 представник відповідача Ненько Ю.Я. сформувала клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 181-187).

Представник позивача Бачинський О.М. у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги.

Представник відповідача Ненько Ю.Я. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, заперечень, дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з такого.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 28.11.2020 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 09 (а.с. 12-15).

Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (далі - Оферта), що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та акцептована гр. ОСОБА_1 , 28.11.2020 р., шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України) Заяви-формуляра про акцептування оферти №09 від 28.11.2020 р. про прийняття пропозиції ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» укласти договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах.

Відповідно до п.п.5.1. п.5 Договору позики Кредитодавець надав Відповідачу грошові кошти у розмірі 11 819,00 грн. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених Договором позики, з кінцевим терміном погашення не пізніше 27.12.2020 р. (п.п.5.5. п.5.), базова процента ставка складає 1.85% (п.п.5.12. п.5.), та процентною ставкою 2,5% за кожен день, яка застосовується у разі прострочення користування коштами поза межами строку дії Договору позики (п.п.5.13. п.5).

30.06.2021 року між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу №20210630-Ф/2, у відповідності до умов якого ТОВ ФК «Форза» передає ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 18 378,50 грн., з яких: 11819,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6559,50 грн. заборгованість по відсотками (а.с.29).

З виписки по особовому рахунку за період з 27.11.2020 по 01.12.2020 вбачається, що 01.12.2020 на картковий рахунок ОСОБА_1 було зараховано 11 300,00 грн. (а.с.77-80), тому, 18.11.2024 року позивач уточнив (зменшив) позовні вимоги та просив стягнути з відповідача залишок заборгованості за тілом 11 300,00 грн., а також борг із заборгованості по процентам 6 271,46 грн. та нараховану позивачем заборгованість по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору, за період з 01.07.2021 по 28.09.2021, в сумі 25 425,00 грн., інфляційне збільшення 2 324,47 грн. за період з 28.12.2020 по 23.02.2022р.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Згідно ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17).

Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, враховуючи визнання стороною відповідача факт укладення 28.11.2020 року Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 09 з ТОВ «ФК «Форза» та отримання відповідачем 01.12.2020 року, за цим договором, кредиту на суму 11300 грн., що відображено у виписці про рух коштів по картковому рахунку, відкритому у АТ "Сенс Банк" (АТ "Альфа Банк") на ім`я ОСОБА_1 , суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної суми та відсотків 6271,46грн., які передбачені самим договором № 09 та обраховані позивачем, виходячи з реально наданої позики в сумі 11300 грн. та за період, що передбачений цим догвором.

Слід зазначити, що дата повернення кредиту (27.12.2020) чітко вказана сторонами в Договорі про надання позики на умовах фінансового кредиту № 09, а також, розмір відсотків було передбачено сторонами кредитного договору в Додатку до Договору (а.с.17)

Однак, суд вважає не обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом поза межами строку дії договору, що нараховані позивачем, як новим кредитором, на суму 25 425,00 грн., за період з 01.07.2021 по 28.09.2021р.

Дійсно, Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 09 № 09, пунктом 5, передбачено, що строк дії Договору продовжується на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим договором, та визначається, як період від дати видачі кредиту (п.п.4) п.5 Договору) до фактичної дати повернення кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Частиною 8 ст.18 Закон України «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Виходячи із принципу змагальності сторін, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості, обов`язком позивача є доведення належними та допустимими доказами умов кредитування та наявності заборгованості.

Отже, з огляду наведеного вище, суд вважає, що позивач довів наявне в нього право вимоги та наявність заборгованості відповідача за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № № 09 в сумі 19895,93 грн. (11300 тіло кредиту, 6271,46 грн. відсотки та 2324,47 грн. - інфляційні). Та суд відмовляє в стягненні з відповідача заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом поза межами строку дії договору, що нараховані позивачем (25 425,00 грн.) за період з 01.07.2021 по 28.09.2021р.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає правомірною вимогу про стягнення коштів інфляційного збільшення та при цьому суд звертає увагу, що сума інфляційного збільшення обрахована за період після визначеного строку кредитування (28.12.2020р.) та по 23.02.2022р., з урахуванням норми пункту 18 ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Цивільного Кодексу України, щодо звільнення боржника від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу у період дії в Україні воєнного стану.

Суд вважає недоведеною позицію сторони відповідача про відсутність заборгованості у ОСОБА_1 за вказаним Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 09, оскільки зазначеному не надано жодного доказу. Із наданої суду АТ «Сенс Банк» інформації та виписки по рахунку ОСОБА_1 не вбачається підтверджень позиції відповідача. Так, відповідач не довів, що 06.12.2020 року він отримав у ТОВ «ФК «Форза» повторно кредит, який можливо було отримати лише за умови повернення попереднього кредиту, відповідач взагалі не надав жодного доказу щодо повернення позики первісному кредитору, не обгрунтував позиції щодо відсутності у позивача права вимоги.

Даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку, що підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № № 09 в сумі 19895,93 грн. з яких 11300 тіло кредиту, 6271,46 грн. відсотки та 2324,47 грн. інфляційні збільшення.

Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем були також понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 гривень, які документально підтверджені (а.с.64).

Окрім того, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати понесені на правову допомогу в розмірі 7000,00 гривень.

Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, було надано до суду: Договір про надання правової допомоги №20240924-2К від 24.09.2024 року та розрахунок суми судових витрат (а.с. 38-40, 41).

Отже, судом встановлено, що з боку Позивача дійсно були понесені судові витрати на правничу допомогу та відповідно між Позивачем та адвокатом склалися договірні відносини.

У своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 колегія суддів не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Під час розгляду справи з боку сторони відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Представник відповідача в судовому засіданні вказала, що сума судових витрат на правничу допомогу є завищеною, враховуючи, що справа є нескладною, існує багато судової практики в такій категорії спорів.

Отже представник відповідача клопотала про зменшення судових витрат, та враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про відшкодування витрат на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі 3000 грн.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, то з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та оскільки позов задоволено на 43,9 % (45320,93 грн. грн. х 100 : 19895,93 грн.), судові витрати (судовий збір 2422,40грн.+ витрати на правничу допомогу 3000 грн.) слід стягнути в розмірі 2380,43 грн. (5422,40 х 43,9 % : 100).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда -Ф» () заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 09 від 28.11.2020 року в сумі 19 895 грн. 93 коп. (дев`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто п`ять гривень дев`яносто три копійки) та судові витрати по справі в сумі 2380,43 грн. (дві тисячі триста вісімдесят сорок три копійки).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач : Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (, вул. С.Бандери, 87, офіс 54, м.Львів, 79013/

Відповідач : ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

З урахуванням ч. 3 ст. 124, ч. 6 ст. 259 ЦПК України, повний текст рішення виготовлений 28.07.2025 року.

Суддя О. Я. Ярмола