Провадження № 2/734/495/25 Справа № 734/832/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 липня 2025 року селище Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Іванюка Т.І.,

при секретарі Ієвлевій О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и в:

у суд із позовом про стягнення матеріальної шкоди звернувся ОСОБА_1 , у якому просить стягнути на свою користь з ОСОБА_4 , кошти в сумі 32 234 гривень 01 коп. в рахунок повного відшкодування нанесеної йому матеріальної шкоди та судові витрати по справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в січні 2022 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , уклали усний договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_4 купив у ОСОБА_1 21 лист оцинкованого металу товщиною 0,5 мм розміром 2x1 м., 20 листів чорного металу холодного катання товщиною 1,5 мм розміром 2x1 м, 12 листів оцинкованого металу, товщиною 0,4 мм розміром 1,25 х2 м. Також, однією з умов договору, було що ОСОБА_4 встановить, яка вартість металу, порахує і розрахується з ОСОБА_1 ОСОБА_4 метал забрав, та приніс 3200 грн. сказавши, що стільки коштує метал, який позивач йому продав. Через декілька, днів, ОСОБА_1 , заїхав на металобазу, де взнав, що ціна на метал, набагато більша, після чого, позивач поїхав до відповідача та повідомив про це останнього, на що ОСОБА_4 , сказав, що доплачувати не буде, і метал йому не потрібен. ОСОБА_1 віддав кошти в сумі 3200 грн. відповідачу і пішов шукати транспорт, щоб забрати метал, але коли прихав за металом, то ОСОБА_4 вчинив, сварку погрожував фізичною розправою, повідомив, що метал повертати не буде. ОСОБА_4 не маючи наміру виконувати умови договору, заволодів вищезазначеним моїм майном. По даному факту, позивач звертався із заявами до ВП №1 ЧРУП ГУНП в Чернігівській області, але отримував відписки, лише 21.04.2023 року, за заявою ОСОБА_1 порушено кримінальне провадження передбачене за ч.І ст.190 КК України, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000110 від 21.04.2023 року. 20 липня 2024 року старший дізнавач сектору дізнання ВП №1 ЧРУП ГУНП в Чернігівській області Клюка Т.В. винесла постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000110 від 21.04.2023 року у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 ККУ. Дізнавач, мотивував своє рішення, тим, що між ОСОБА_4 у ОСОБА_1 склалися цивільно - правові відносини.

20 вересня 2024 року слідчий суддя Козелецького районного суду Чернігівської області виніс ухвалу про відмову в задоволенні скарги про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 20 липня 2024 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000110 від 21.04.2023 року у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення винесену дізнавачем ВП №1 ЧРУП ГУНП в Чернігівській області. Відповідач завдану позивачу, матеріальну шкоду в добровільному порядку не відшкодовує.

Згідно висновку експерта судової товарознавчої експертизи №50/25-24 від року ринкова вартість 21 лист оцинкованого металу товщиною 0,5 мм розміром 2x1 м., 20 листів чорного металу холодного катання товщиною 1,5 мм розміром 2x1 м, 12 листів оцинкованого металу, товщиною 0,4 мм розміром 1,25 х2 м. з урахуванням зносу станом на проведення експертизи, а саме 29.01.2025 року складала 32 234, 01 грн.

Не погоджуючись з позовними вимогами, представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Гуц А.М. подав відзив на позовну заяву, із змісту якого виходить, що Відповідачем визнається та обставина, що в січні 2022 року він дійсно придбав у ОСОБА_1 п`ятдесят три листи металу за суму 3200 гривень. Вказана вартість товару була визначена продавцем і погоджена сторонами. Після повного розрахунку з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 забрав придбані ним листи металу та перевіз додому. Таким чином сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов усного договору купівлі-продажу і на виконання його умов продавець передав покупцеві товар(листи металу), а покупець сплатив продавцеві вартість придбаного товару. Тобто відбулося повне виконання сторонами своїх зобов`язань за договором, а відтак, з цього моменту договір є укладеним і таким, що набрав чинності відповідно до положень ч. 2 ст. 631 ЦК України.

Відповідачем не визнається, що між ним і ОСОБА_1 існувала домовленість про те, що саме ОСОБА_4 , як покупець, повинен був встановити яку ціну мав запропонований до продажу метал і порахувати його остаточну вартість. Позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження існування домовленості між сторонамипро те, що саме ОСОБА_4 , як покупець, повинен був встановити яку ціну мав запропонований до продажу метал і порахувати його остаточну вартість. Крім того сам позивач стверджує, що на момент укладання та виконання договору купівлі-продажу він усвідомлював всі істотні умови даного правочину, а також добровільно виконав необхідні для виконання договору дії, а саме: передав покупцеві товар та прийняв від покупця гроші у сумі, встановленій сторонами. Таким чином укладаючи та виконуючи договір купівлі-продажу листів металу сторони погодили і виконали всі істотні умови правочину у відповідності до чинного законодавства і домовленості між ними.

Вимагаючи стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди, позивач посилається на на положення ст. 1166 ЦК України та відповідну судову практику згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Позивач стверджує, що на нього не покладається обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, а він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір. При цьому позивач у своїй заяві не вказує в чому саме полягає неправомірність рішень, дій чи бездіяльності відповідача, та не посилається на конкретні норми права або умови договору порушені відповідачем під час укладення та виконання цього договору. Таким чином, якщо під час укладання та виконання правочину відповідачем не було допущено порушення законодавства або умов договору, обов`язок доказування своєї невинуватості у неіснуючих порушеннях не виникає.

Крім того, позивач посилається на ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. При цьому позивач посилається на роз`яснення в п. 2 постанови ВСУ №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», згідно з якою шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, за умови, що її дії були неправомірними, між ним і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідач погоджується з тим, що для задоволення позовної вимоги про стягнення збитків необхідно довести наявність правопорушення з боку сторони правочину. Подібний правовий висновок викладений у Постанові від11 травня 2017 року у справі № 922/3093/16, у якій Вищий господарський суд України зазначив, що згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Суд дійшов висновку, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Таким чином без доведення факту протиправної поведінки відповідача, його вини та причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із завданими збитками, позовні вимоги позивача не можуть буди задоволеними.

Відповідачем визнається та обставина, що сектором дізнання ВП №1 ЧРУП ГУНП в Чернігівській області проводилося досудове розслідування кримінального провадження №0000110 від 21.04.2023 року і відповідач не заперечує проти належності і допустимості вказаної постанови як доказу у цивільній справі. При цьому в ході даного розслідування було проведено огляд спірного металу, опитано сторони правочину і свідків, призначено судову товарознавчу експертизу з метою визначення вартості металу, тощо. Так, згідно змісту постанови, в ході огляду місця події 25.05.2023 року було встановлено, що листи на причепі, даху та в приміщенні будівлі мали ознаки корозії та сліди ржавчини. Під час огляду на листах була відсутня інформація щодо дати виготовлення, способу виготовлення, заводу виробника. Встановлено, що листи металу ОСОБА_1 особисто не купував, а вони залишились у домоволодінні господарства його померлих батьків. Коли ці листи були придбані батьками та за яку вартість йому не відомо. Іншої інформації потерпілою стороною щодо термінів виготовлення листів металу, їх першочергової вартості, давності придбання, їх стану на момент купівлі-продажу, якості та інших відомостей надано не було.

Також під час досудового розслідування призначено судову товарознавчу експертизу з метою визначення вартості листів металу, але її не було проведено у зв`язку з тим, що надані судовому експерту вихідні дані є недостатніми для вирішення поставлених питань, зокрема відсутня інформація про товарний стан, дату придбання, спосіб виготовлення металу. Вказана обставина, окрім постанови про закриття кримінального провадження, підтверджується постановою про призначення експертизи та повідомленням про неможливість її проведення.

28.11.2023 року ОСОБА_1 , під час спілкування з дізнавачем ОСОБА_5 відмовився надати будь-яку додаткову інформацію на підтвердження термінів виготовлення листів металу, їх першочергової вартості, давності придбання, їх стану на момент купівлі-продажу, якості та інших відомостей, необхідних для проведення судової товарознавчої експертизи, що підтверджується рапортом дізнавача від 28.11.2023 року, який знаходиться у матеріалах кримінального провадження (додаток до відзиву №3). Проте, в якості доказу суми завданих збитків, позивачем надано до суду Висновок експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи №50/25-24 від 30.01.2025 року, яка проводилася після закриття кримінального провадження та була ініційована заявою представника позивача 14.01.2025 року. Згідно п. 5 вказаного Висновку жодних об`єктів, які підлягають дослідженню, експерту не надано. Згідно п. 11 Висновку, супровідним листом Чернігівського відділення КНДІСЕ від 16.01.2025 року №100/71-13-25/24 на адресу замовника експертизи було направлено клопотання експерта наступного змісту: «... заявляю клопотання щодо надання: -технічного стану, а саме: чи мається на поверхні металу сліди корозії (іржа) та наскільки істотна, деформація та дефекти листів зазначених у заяві та строку їх експлуатації; - вказати якого саме катання листи з чорного металу, а саме гарячого чи холодного...» У відповідь на це клопотання замовник повідомив наступне (лист від 27.01.2025 №б/н): «... на що повідомляю наступне, 21 лист оцинкованого металу товщиною 0,5 мм розміром 2х1 м; 20 листів чорного металу товщиною 1,5 мм розміром 2х1 м; 12 листів оцинкованого металу, товщиною 0,4 мм розміром 1,25х2,00 м зберігалися в сухому приміщенні (гаражі), були куплені в 2020 році, в експлуатації не перебували, листи металу були змащені маслом, сліди корозії (іржі) на металі відсутні, оскільки вони були змащені, деформації та дефектів на листах не було».

Таким чином, під час проведення розслідування кримінального провадження було встановлено, що листи металу, які ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_4 купив, дісталися позивачеві у спадок після смерті батьків, мали сліди корозії і позивач не знав коли саме вони були придбані, а експертизою №50/25-24 від 30.01.2025 року досліджувалася вартість листів металу придбаних у 2020 році (з урахуванням зносу), змащених мастилом і без слідів корозії. За таких умов Висновок експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи №50/25-24 від 30.01.2025 року не є належним і достовірним доказом в розумінні положень ст. 77, 79 ЦПК України, на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві ОСОБА_6 , адже він не містить інформацію щодо предмета доказування і на його підставі не можна встановити дійсні обставини справи.

У відповіді на відзив, представник позивача зазначив, що листи металу зберігалися в сухому приміщенні (гаражі), були куплені в 2020 році, в експлуатації не перебували, листи металу були змащені маслом, сліди корозії (іржі) на металі відсутні, оскільки вони були змащені, деформації та дефектів на листах не було. Вищезазначені листи з чорного металу були виготовлені способом холодного катання. В описано стані вони були передані відповідачу. В ході спілкування, ОСОБА_4 повідомив, що в нього залишилось 17 листів металу, а решту листів він використав на власні потреби. Спочатку погодився, а потім відмовився повертати листи металу, які в нього залишилися. Всі ці події, були зняті на відео.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник відповідача проти позову заперечив, пославшись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні поясни в, що у 2022 році взимку познайомився з ОСОБА_1 . У цьому ж році у літній період останній попросив його перевезти на своєму автомобілі листи металу з господарства ОСОБА_4 . Прибувши на місце, останній показав метал. Коли він його роздивлявся, ОСОБА_8 з ОСОБА_9 почали сваритися. У результаті, ОСОБА_4 сказав, щоб вони покинули його господарство і метал він віддавати не буде, після чого вони поїхали. Листи металу, які він бачив у господарстві ОСОБА_4 були з плямами і дуже давні, хоча і в гарному стані. Обставини продажу металу йому не відомі. ОСОБА_1 йому пояснював, що з ОСОБА_4 вони не зійшлися в ціні. Чи віддавав останній гроші ОСОБА_1 не бачив.

Із переглянутого у судовому засіданні відеозапису якій був наданий представником позивача вбачається, як до господарства ОСОБА_1 прибувають працівники поліції, ОСОБА_4 та місцева депутатка. На питання щодо металу, ОСОБА_1 відповідає: «Я його купив, а він мені його продав. Метал лежить, нехай коли хоче, тоді і забирає.». При цьому пояснює, що частину металу вже використав на покрівлю гаражу. При цьому пояснюючи обставини придбання металу, наголосив на тому, що за обоюдною домовленістю з ОСОБА_4 ціна була визначена у 60% від вартості листів цинкового металу, яка складає 100 гривень.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків.

В січні 2022 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , уклали усний договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_4 купив у ОСОБА_1 21 лист оцинкованого металу товщиною 0,5 мм розміром 2x1 м., 20 листів чорного металу холодного катання товщиною 1,5 мм розміром 2x1 м, 12 листів оцинкованого металу, товщиною 0,4 мм розміром 1,25 х2 м.

ОСОБА_4 передав ОСОБА_1 як плату за придбаний метал 3 200 гривень, після чого вищезазначений метал перевіз до себе у господарство.

Дані обставини визнані учасниками, і суд не має обґрунтованого сумніву щодо їх доведеності, у зв`язку з чим вони не підлягають доказуванню.

Позивач стверджує, що однією із умов договору було, що ОСОБА_4 встановить вартість металу, порахує і розрахується з ним. Через кілька днів, він перебуваючи на металобазі, дізнався, що метал, який забрав ОСОБА_4 коштує дорожче. У зв`язку з цим він поставив вимогу ОСОБА_4 доплатити за придбаний метал, на що останній відмовився це робити.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (ч.1 ст.691 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу 21 листа оцинкованого металу товщиною 0,5 мм розміром 2x1 м., 20 листів чорного металу холодного катання товщиною 1,5 мм розміром 2x1 м, 12 листів оцинкованого металу, товщиною 0,4 мм розміром 1,25 х2 м.При цьому ОСОБА_1 , як продавець передав ОСОБА_4 вищезазначене майно, а останній у свою чергу прийняв його та сплатив договорену грошову суму.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З огляду на правила розподілу тягаря доказування, саме на позивача покладено обов`язок з доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, наявності факту дійсного порушення його прав, яке, на його думку, полягає у позбавленні можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним майном, так і ту обставину, що його права порушені і вони можуть бути захищені у визначений ним спосіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19) Верховний Суд дійшов висновку, що «…покупці отримали товар, але, як стверджує позивачка, не здійснили оплати. За таких умов підлягає застосуванню частина третьої статті 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що не отримання продавцем ОСОБА_1 , у повному обсязі, як він вважає, оплати за товар від покупця ОСОБА_4 не є підставою для звернення до суду про стягнення шкоди.

У постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 910/7662/17 зазначено, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (також і п. 57 постанови Великої палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц). Вирішуючи спір суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. У іншому випадку у позові слід відмовити.

Відтак, звертаючись до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди у порядку статті 1166 ЦПК України, позивачем ОСОБА_1 обрано невірний спосіб захисту власних майнових прав, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд не позбавляє позивача права для повторного звернення до суду за захистом його прав у належний спосіб.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України.

Судом встановлено, що 11 березня 2025 року між адвокатом Гуцом Анатоліїм Миколайовичем та позивачем ОСОБА_4 укладений договір №02/25 про надання правничої допомоги.

Відповідно до п.п.4.3 договору гонорар за надання правничої (правової) допомоги становить 10 000 грн.

Згідно попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом справи, втрати на професійну правничу допомогу відповідно до договору №02/25 від 11.03.2025 становлять 10 000 гривень.

Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Необхідно зауважити, що ч. 6 ст.137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору №02/25 від 11.03.2025 про надання правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи.

Враховуючи, що позивач не заперечував щодо розміру витрат на правову допомогу, суд вбачає підстави для задоволення понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та вважає за необхідне стягнути їх у розмірі 10 000 грн. з останнього на користь відповідача.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору суд відносить за рахунок позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 629, 631, 638, 855 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 368, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлено 24 липня 2025 року.

Суддя: