РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 року

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Роїк Д.Я.

секретаря судового засідання - Каліній П.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи : Одеська міська рада, ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини,

встановив:

До Малиновського районного суду м. Одеси з заявою про встановлення факту прийняття спадщини звернувся представник ОСОБА_1 - адвокат Тащи М.М. В обгрунтування заяви посилався на те, що " ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявниці, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після ії смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частини двокімнатної квартири: Загальна площа (кв.м.) - 49,1, житлова (кв.м.) - 32,6 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Це майно, а саме 1/3 частини двокімнатної квартири: Загальна площа (кв.м.) - 49,1, житлова (кв.м.) - 32,6 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 перейшло в володіння заявниці, і вона фактично прийняла спадщину. Це підтверджується інформацією від обслуговуючої компанії та може бути засвідчена свідками, які проживають у будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

У встановлений законом шестимісячний термін після смерті сестри до нотаріальних органів за одержанням свідоцтва про право на спадщину заявниця не зверталась, бо вважала, що оскільки вона фактично прийняла спадщину, тобто користувалась будинком, надвірними і житловими будівлями, речами в ній, земельною ділянкою, є спадкоємцем. Але в нотаріальній конторі пояснили, що вона пропустила строк прийняття спадщини і їй треба в судовому порядку довести, що вона спадщину прийняла.

Заявниця своєчасно не звернулась до нотаріальної контори із заявою, але фактично вступила у володіння спадковим майном. Тому їй необхідно встановити юридичний факт прийняття спадщини. Коли вона звернулась до нотаріальної контори, їй пояснили, що вона не може отримати свідоцтва про право власності на спадкове майно у зв`язку з тим, що пропустила шестимісячний строк. Зараз їй необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Нотаріальна контора видати мені свідоцтво відмовилася у зв`язку з тим, що для цього необхідно встановити юридичний факт прийняття спадщини.

Ухвалою суду від 24.12.2024 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 19.02.2025 задоволено клопотання заінтересованої особи - Одеської міської ради, про витребування.

28.03.2025 року на адресу суду надіслано відповідь приватного нотаріуса Трофімець В.В. № 64/01-16.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник, адвокат Тащі М.М. в судове засідання не з`явились, представник заявника подав заяву про розгляд справи без їх участі, вимоги заяви підтримали, просять їх задовольнити.

Свідок ОСОБА_4 суду показав, що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 з дружиною ОСОБА_3 , та донькою отримали від університету, у 1986 році. В ордері зазначалась дружина, як власник. Фактично сім`я проживала за вказаною адресою. У 1999 році ОСОБА_3 виписалась з квартири, оскільки поступила на навчання до аспірантури у м. Київ, де прописалась у гуртожитку. Повернувшись з Києв, вона зареєструвалась у квартирі по АДРЕСА_3 , де і була зареєстрована. У грудні 2001 року вона трагічно загинула за кордоном, коли була у відрядженні. Квартира була приватизована на всіх членів сім`ї, ми з донькою залишились проживати там, робили ремонт, сплачували послуги ЖКХ , були записані в будинковій книзі. Зазначала що донька, ОСОБА_6 навчалась у школі.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що знає сім`ю, і коли померла дружина ОСОБА_3 , в квартирі залишились мешкати їх донька з чоловіком. ОСОБА_3 трагічно загинула коли була за кордоном, на курсах, тіло привезли на поховання до Одеси, вона була на похороні. Зазначала що постійно бачила доньку ОСОБА_3 , вона проживала за адресою АДРЕСА_1 , часто заходила до них у гості.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що знає родину ОСОБА_10 ще з 1980 років, оскільки разом навчались і як молоді спеціалісти отримали квартиру. Дружина ОСОБА_4 померла у 2000 роках за кордоном.На похороні не був присутнім, однак часто спілкувались, оскільки працювали разом, будинки розташовані поруч.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились. Повідомлені належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Тель-Авав, держава Ізраїль, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 05.12.2001 року № 572/1195/2001.

Батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Іллічівським РАЦС 04.01.1985 року, актовий запис №6.

02 березня 2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_1 , та змінила своє прізвище на - ОСОБА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси ( справа №522/23787/15-ц) від 14.03.2016 року шлюб розірвано.

З матеріалів справи вбачається, що 13.12.2023 року ОСОБА_1 зверталась до нотаріальної контори з заявою, якою повідомляла, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати ОСОБА_3 , з якою вони проживали за однією адресою. На день її смерті залишилось спадкове майно. Яке вона прийняла фактично, відповідно до п. 3 ст. 1268 ЦК України. В заяві також зазначила, що іншим спадкоємцем за законом є чоловік померлої - ОСОБА_4 . До складу спадкового майна входить 1/3 частини двокімнатної квартири загальною площею 49.1 кв.м., житловою 32.6. кв.м. яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . якай належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого 16.02.1999 року управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради згідно з розпорядженням від 16.02.1999 р № 129671, зареєстрованого і записаного в реєстрову книгу за № 6-9435. Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , не заводилась.

В якості доказу факту проживання разом на момент смерті ОСОБА_3 , до суду надано також і нотаріально засвідченими показами свідків ОСОБА_16 , згідно яких смерть ОСОБА_3 стала скорботною подією для всього Селекційно-генетичного інституту, вона добре знає родину ОСОБА_10 . Часто зустрічалась в побуті, допомагала після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 , також коли ОСОБА_6 виходила заміж, то всі урочистості проходили у квартирі АДРЕСА_4 дорога, де було запрошено багато друзів та гостей. Свідок ОСОБА_18 також зазначила, що після трагічної смерті ОСОБА_3 всі друзі та знайомі допомагали родині пережити цю втрату. Вона часто приходила до додому ОСОБА_10 , допомагала в побуті, бачила як ОСОБА_6 спочатку навчається в школі, постійно бачила її на прогулянці з собаками у дворі, та під час прибирання тамбуру в під`їзді, пізніше допомагала готуватись до занять в університеті.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Правила Книги Шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом (абзац 1 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Тлумачення статті 5, пункту 4 та абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України дає підстави для висновку, що за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до спадкових відносин, що виникають з моменту відкриття спадщини, абзацом першим пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачається виняток і допускається застосування ЦК України до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання ним чинності.

Аналогічний висновок міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі №671/22/19.

Отже, у справі, яка розглядається, шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , можна поділити на період до 31 грудня 2003, протягом якого чинним був ЦК УРСР, та з 01 по 25 січня 2004 року, коли інститут спадкування регулювався нормами ЦК України.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Статтею 527 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця.

Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном.

Таким чином, для визначення тієї обставини, з якою стаття 549 ЦК УРСР пов`язувала факт прийняття спадщини, необхідно встановити, чи фактично такий спадкоємець вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 631/1153/13-ц (провадження № 61-26750св18) зазначено, що «згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані, тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась».

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.

Згідно з пунктом 113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Зазначене кореспондується з пунктами 3.3, 3.4 Розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29 січня 2009 року, якими визначено, що ЦК УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Разом із тим, матеріали справи містять докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 вступила в управління майном ОСОБА_3 після смерті останньої, та прийняла спадщину в розумінні статті 549 ЦК УРСР.

Так, відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У судовому засіданні встановлено, що заявниця фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки здійснювала догляд за спадковою квартирою, обробляла земельну ділянку біля будинку, взяв на зберігання та утримує у себе свідоцтво про право власності на житло на ім`я ОСОБА_3 від 16.02.1999 року, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, заявниця фактично вступила в управління та володіння спадковим майном ОСОБА_3 , успадкувала після її смерті належну їй частку квартири АДРЕСА_5 .

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту прийняття спадщини має для заявниці юридичне значення, так як дозволить їй реалізувати своє право на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 .

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Керуючись ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) ст.ст. 16, 392, 1258, 1261, 1265 ЦК України, ст.ст.4, 13, ст.76, 77, 200, 206, 247, 258-265, 315, 354 ЦПК України, Суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Одеська міська рада, ОСОБА_2 , про встановлення факту прийняття спадщини- задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) спадщини яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) а саме 1/3 частини двокімнатної квартири загальною площею 49.1 кв.м., житловою 32.6. кв.м. яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Я. Роїк