Справа № 346/1424/25
Провадження № 22-ц/4808/1087/25
Головуючий у 1 інстанції Сольський В. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 30 травня 2025 року під головуванням судді Сольського В.В. у м. Коломия,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, в якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час повнолітній.

Після розірвання шлюбу вони з чоловіком примирилися та почали знову спільно проживати без реєстрації шлюбу і в цей період у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Надалі відносини між ними знову погіршилися і вони припини спілкування, в цей час відповідач перебував на роботі за кордоном.

Вказує, що після припинення спільних відносин відповідач перестав утримувати дітей, у зв`язку із чим вона змушена була звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів на утримання дітей.

Заочним рішенням від 20 квітня 2023 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно.

З розрахунку наданого державною виконавчою службою розмір сплачуваних відповідачем аліментів на трьох дітей складає 3 762 грн, що в середньому становить 1 881 грн на одну дитину.

Позивачка вважає таку суму аліментів мізерною та недостатньою для утримання дітей. Вказане мотивує складною фінансовою ситуацією в державі, інфляцією, загальним ростом цін на продукти харчування та одяг, які необхідні дітям. Крім того позивачка наводить витрати, на лікування дітей у стоматологічній клініці, які взагалі не покриваються сплачуваними відповідачем аліментами.

Позивачка вказує, що не взмозі самостійно забезпечити дітей всім необхідним, зважаючи на її майновий стан та погіршення стану здоров`я, оскільки їй діагностовано захворювання розсіяний склероз, ь захворювання невиліковне, підлягає підтримуванню за допомогою відповідного вдалого та вчасного лікування, медичними препаратами, та періодичним лікуванням в стаціонарі закладів охорони здоров`я.

Забезпечення нормального рівня росту та розвитку дітей, їх виховання, навчання, фізичного, розумового, духовного розвитку потребує грошових коштів, та участі батька в утриманні дітей.

Просила змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дітей та стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій суму у розмірі по 5000 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 30 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано стягувати із ОСОБА_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 4 000 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку.

Стягнення аліментів розпочато з часу набрання чинності рішенням суду і проводити до повноліття дітей.

Відкликано виконавчий лист, виданий на виконання заочного рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 квітня 2023 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави 1 211, 20 грн судового збору.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що рішення суду в частині розміру стягнутих аліментів є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи.

Судом першої інстанції не встановлено фактів і позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що змінився матеріальний стан платника або одержувача аліментів, виникли інші обставини, що мають суттєве значення в житті сторін чи їхніх дітей, що є підставою для збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення. Зокрема, у позовній заяві не міститься жодного посилання на підстави для зміни раніше встановленого розміру аліментів. Зазначено лише, що змінився рівень цін, а розмір аліментів, які сплачує відповідач, недостатній для утримання дитини.

Однак, крім викладених у позовній заяві доводів про те, що ОСОБА_2 є здоровим та працездатним, а також те що має хороші заробітки, так як перебуває у Республіці Польща, жодним доказом не підтверджуються.

Твердження позивачки є необґрунтованими. Не доведено належними і допустимими доказами, які б свідчили про невиконання ОСОБА_2 обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей та не надання їм матеріальної допомоги.

На думку ОСОБА_2 позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги, намагається безпідставно у своїх корисливих цілях, завдати йому майнової шкоди та надати суду недостовірні відомості щодо невиконання ним своїх обов`язків по утриманню дітей.

У ОСОБА_2 відсутня заборгованість по аліментах, що само по собі ставить під сумнів доводи позивачки, щодо ухилення його від матеріального забезпечення дітей.

Не підтверджено доказами доводи позивачки про те, що ОСОБА_2 не бере участі у додаткових витратах на дітей, тобто немає підтверджених звернень ОСОБА_1 до батька дітей про необхідність надання коштів на додаткові витрати в тому числі і на стоматологічні послуги, які були надані дітям. Немає доказів того, що батько дітей знав про те, що дітям надавались стоматологічні послуги і що взагалі позивачка спілкувалась з ним про будь-які додаткові витрати на дітей.

Відповідач вважає, що позивачка зазначаючи розмір аліментів в сумі по 5 000 грн на кожну дитину намагається перекласти надання матеріальної допомоги на утримання дочки повністю на нього і не бере до уваги те, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до сімейного законодавства, батьки рівні у своїх обов`язках щодо утримання дітей.

Суд залишив поза увагою доводи відзиву на позовну заяву про те, що ОСОБА_2 не відмовляється від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дітей. Однак, визначаючи розмір аліментів на утримання дітей по 4 000 грн на кожну дитину, суд не врахував стан здоров`я відповідача, його матеріальне становище (дохід), тому сплата аліментів в такому розмірі поставить його у скрутне матеріальне становище. На думку відповідача достатньою сумою для утримання дітей є 5 000 грн на двох дітей, яка при будь-якій зміні грошового забезпечення буде забезпечувати гідний рівень життя, а також повноцінний розвиток дитини.

ОСОБА_2 також вважає, що матеріальне становище позивачки у порівнянні з його доходами є практично однаковим, що мало бути враховано судом при визначенні розміру аліментів на дітей. У нього відсутні немає доходів і він неспроможний сплачувати аліменти у розмірі по 5 000 грн на кожну дитину.

Натомість у позовній заяві позивачка, вимагаючи прийняття судом рішення про стягнення аліментів у розмірі по 5 000 грн на кожну дитину, не довела обґрунтованості пред`явлення позовної вимоги про стягнення аліментів саме у такому розмірі.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, ураховуючи таке.

З даних, що містяться у матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який згодом був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 06.11.2007 (а.с.17).

Після розірвання шлюбу сторони проживали однією сім`єю і від спільного проживання народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками яких є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 12, 14).

На підставі заочного рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 квітня 2023 року із ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь позивачки на утримання вказаних дітей у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно (а.с.20-21).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні ВП №72101546 згідно виконавчого листва №346/129/23 від 23.05.2023, вбачається, що станом на 12.03.2025 заборгованість відсутня (а.с. 34).

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років 3 196 грн.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

З урахуванням вказаних положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 ,суд першої інстанції дійшов висновку про можливість зміни способу стягнення аліментів, однак у меншому розмірі ніж заявлений позивачкою, що буде об`єктивним та справедливим за обставин, що склалися між сторонами у цій справі.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо доводів апелянта, про необґрунтованість вимог позивачки про зміну способу стягнення з нього аліментів, слід зазначити таке.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів є основним критерієм турботи батьків.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Встановлено, що сплачувані відповідачем аліменти є недостатніми для малолітніх дітей сторін, які проживають окремо від батька та перебувають на утриманні матері і потребують більшої матеріальної допомоги на їх утримання, що і спонукало позивачку звернулася до суду з вимогою про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей з частки від доходів батька дітей на аліменти у твердій грошовій сумі.

Виходячи із зазначеного та беручи до уваги, що відповідач, який відповідно до ст. 180, 181 СК України зобов`язаний надавати утримання своїм малолітнім дітям до досягнення ними повноліття, є здоровим та працездатним чоловіком, на утриманні інших осіб у його немає, враховуючи потреби дітей щодо витрат на лікування, харчування, забезпечення одягом, організацію дозвілля, відпочинку та виховання, що є необхідним для забезпечення нормального рівня життя, а також те, що встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дітей з часу постановлення попереднього рішення суду зріс, а відповідач перебуває за кордоном де отримує дохід, має у власності нерухоме майно, тому вказане є підставою для зміни способу стягнення аліментів.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що за встановлених обставин слід змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки.

Доводи апелянта про те, що позивачка, вимагаючи стягнення аліментів на дітей не довела обґрунтованості такої вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачка витрачає свої кошти на лікування дітей, а її дохід складається із соціальних виплат, які є меншими ніж витрати, які витрачаються нею на утримання дітей.

Також в матеріалах справи містяться документи, що підтверджують наявність у відповідача ОСОБА_2 нерухомого майна, а саме земельної ділянки загальною площею 0,25 га, яка знаходиться в с. Спас, Коломийського району, Івано-Франківської області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Суд першої інстанції, врахувавши стан здоров`я та матеріальне становище матері та дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, дійшов правильного висновку що з ОСОБА_2 , слід стягувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 4 000 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку.

Такий розмір аліментів на даний час є достатнім для матеріального забезпечення дитини з боку батька і він може та зобов`язаний сплачувати їх в такому розмірі на користь позивачки.

ОСОБА_2 та його представник не надали суду відомостей про доходи чи їх відсутність у позивача від зайнятості у Республіці Польщі, тому, враховуючи вищенаведене, вимога позивачки про зміну способу стягнення з відповідача аліментів є обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 30 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 30 липня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук В.А. Девляшевський