Справа № 195/1362/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

17.07.2025 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Омеко М.В., за участі секретаря судового засідання Мартинової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача, адвоката Івахненко Олександра Олександровича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Агрофірма "Борисфен" про розірвання договору оренди земельної ділянки ,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року представник позивача, адвокат Івахненко О.О. який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства "Агрофірма "Борисфен" про розірвання договору оренди земельної ділянки від 09.10.2012 року зареєстрований 19.08.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, обґрунтовуючи наступним.

Позивач, ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5.46 гектарів, кадастровий номер :01:001:0030, яка розташована на території Вищетарасівської сільської ради нікопольського району Дніпропетровської області.

Зазначена земельна ділянка знаходиться в оренді Приватного підприємства «Агрофірма «Борисфен» строком на 49 років згідно договору оренди від 09.10.2012 року, термін закінчення дії договору 31.12.2061 року.

Відповідач на підставі п.11 Договору зобов`язувався сплачувати щорічно не пізніше 01 грудня поточного року орендну плату.

Згідно пункту 9 Договору орендна плата вноситься орендарем (відповідачем) щорічно у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки: 3250,14 грн.

Крім того, представник позивача в позовній заяві вказує, що фактично п.9 Договору має декларативний характер і не породжує взаємних прав та обов`язків сторін та зазначений в договорі на виконання вимог Указу Президента України № 92/2002 від 02.02.2002 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), де визначено «Визнати одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектору економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток(паїв)у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря».

Згідно п.9.3 Договору розмір орендної плати складає:

- виплата у грошовій формі становить: 2762,62 грн.;

- у натуральній формі становить: фуражне зерно (кг) - 1800, соняшник (кг) - 100, борошно (кг) - 50, цукор (кг) - 50, солома з доставкою (кг) - 3 тюки,;

- відробіткова плата: оранка земельної ділянки особистого селянського господарства - до 0.25 га.

Згідно пункту 12 Договору передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.

Зазначені умови договору, за згодою сторін, викладені таким чином, що поєднують грошову, натуральну та відробіткову форми орендної плати та відповідають положенням ч.3 ст. 6 ЦК України.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю- це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлені за згодою сторін у договорі.

Представник позивача в позові зазначає, що відповідачем за 2021,2022, 2023 роки орендна плата, згідно умов Договору, позивачу не виплачена.

На думку представника позивача загальна заборгованість по орендній платі за три роки: фуражного зерна становить 5 400,00 кг, що складає вартість 37 800,00 грн,,соняшника становить 100 кг, що складає вартість 1 850.00 грн; борошна пшеничного становить 50 кг, що складає вартість 797,5 грн; цукру 50 кг, що складає вартість 1552,0 грн.; в грошовій формі оплати становить 8 287,86 грн.

Відповідно загальна сума по натуральній та грошовій формах становить 50 257,36 грн.

На адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 , надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вказує, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки у жовтні 2012 року при укладанні Договору, ОСОБА_1 звернувся до ПП «Агрофірма «Борисфен», з проханням сплатити йому орендну плату за користування земельною ділянкою у грошовій формі, достроково, у зв`язку зі складним матеріальним становищем. На виконання вказаного прохання, відповідачем, сплачено, в рахунок орендної плати по Договору за майбутні періоди, а Позивачем відповідно отримано, 75 000, 00 гривень готівкою, згідно видаткових касових ордерів:

-видатковий касовий ордер від 09.10.2012 року на суму 50 000,0 грн.;

-видатковий касовий ордер від 10.10.2012 року на суму 13 949,52 грн.;

-видатковий касовий ордер від 11.10.2012 року на суму 11 050,48 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, крім того зазначив що останній раз отримував орендну плату за договором оренди земельної ділянки більше десяти років тому. З вимогою до Приватного підприємства «Агрофірма «Борисфен» про сплату орендної плати не звертався. Крім того вказав, що в 2012 році від Приватного підприємства «Агрофірма «Борисфен» отримав 50 000 грн. Але на запитання представника відповідача відповів та підтвердив факт отримання орендної плати 04.09.2024 року в розмірі 16 456 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, так як вони підтверджуються матеріалами справи, зокрема висновком експерта. Крім того вказав що касовий ордер на суму 50 000 грн. не є належним допустимим доказом факту отримання орендної плати позивачем від ПП «Агрофірма «Борисфен», оскільки даний касовий ордер не має підпису бухгалтера, дати, печатки підприємства та ідентифікаційного коду ЄДРПОУ підприємства. Та стверджує, що позивач ОСОБА_1 отримав грошові кошти в розмірі 50 000 грн. в рахунок договору позики укладеного 09.10.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Щодо видаткового касового ордеру від 04.09.2024 року на суму 16 456 грн. вважає, що таким шляхом відповідач хоче уникнути цивільної відповідальності, оскільки ці кошти сплачені ОСОБА_1 , в період слухання справи в суді.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що згідно п.9 Договору орендна плата вноситься Орендарем щорічно у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки землі 3250, 14 грн. у грошовому еквіваленті.

В момент укладання договору, згідно ст.22 «Орендна плата справляється у грошовій формі». Договірні зобов`язання щодо орендної плати виконувалися належним чином, оскільки при укладенні договору оренди відповідачем було сплачено 50 000 грн, що багатократно перевищувало річну суму орендної плати (3250 грн/рік), визначену договором. Ця сума фактично покривала понад 15 років користування майном, що свідчить про відсутність заборгованості. Позивач в момент отримання орендної плати та після отримання орендної плати не зверталася до ПП «Агрофірма «Борисфен» з проханням виплатити орендну плату у натуральній формі. А сам пункт.9 Договору чітко встановлює розмір орендної плати, який дорівнює 3% від суми нормативно-грошової оцінки землі. Пудпункти 9.1-9.4 Договору встановлюють форму та порядок розрахунку, а не розмір. Щодо видаткового касового ордеру на суму 50 000 грн вказує, що в цьому ордері чітко вказана підстава, а саме орендна плата згідно договору за 2013-2060 р. Крім цього зазначив, що у вересні 2024 року позивач отримав ще 16 456 грн, що знову перевищує суму річної орендної плати, встановлену договором. Таким чином, вимоги про "систематичну несплату" не ґрунтуються на фактичних обставинах. Вимога про натуральну форму оплати та "ринкову" ціну не передбачена договором. Встановлена договором сума є фіксованою. Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, розмір орендної плати визначається договором, а не довільно або в односторонньому порядку. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно із ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст.12 ЦПК України).

Згідно із ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи питання щодо застосування правових норм, суд вказує, що спірні правовідносини регулюються нормами цивільного, земельного законодавства також, у відповідності до ст.263 ЦПК України, судом враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5.46 гектарів, кадастровий номер :01:001:0030, яка розташована на території Вищетарасівської сільської ради нікопольського району Дніпропетровської області.

Згідно договору оренди від 09.10.2012 року,зазначена земельна ділянка знаходиться в оренді в ПП «Агрофірма «Борисфен» строком на 49 років згідно з Договором , термін закінчення дії договору 31.12.2061 року, державна реєстрація 19.08.2016 року, номер запису про інше речове право: 16050108, що підтверджується самим договором та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, номер інформаційної довідки : 382919499 від 14.06.2024 року.

Вище вказаним Договором, згідно п.9 було встановлено орендну плату у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Згідно п.5 Договору, нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 108 338,0 грн. Відповідно 3 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки становить 3 250, 14 грн. Однак в зв`язку з тим, що згідно п.9.1 Договору, Орендар зобов`язаний з нарахованої суми орендної плати, утримати податок з доходу фізичних осіб, тому за вказаним Договором сума орендної сплати яка фактично виплачувалась Орендодавцю становила 2 762,62 грн., що підтверджується п.9.3 договору. У жовтні 2012 року при укладанні Договору, відповідачем, ПП «Агрофірма «Борисфен»сплачено, в рахунок орендної плати по Договору за майбутні періоди, а Позивачем відповідно отримано, 50 000, 00 гривень готівкою, що підтверджується видатковим касовим ордером:

- видатковий касовий ордер без номеру на суму 50 000,0 грн.

Згідно висновку експерта № 3210-24 за результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис від іменні Лапонова В.М. у графі «Підпис одержувача» у видатковому касовому ордері без номера та дати на суму п`ятдесят тисяч гривень, виконаний самим ОСОБА_1 .

Підпис від іменні ОСОБА_1 у графі «Підпис одержувача» у видатковому касовому ордері без номера від 10.10.2012 на суму тринадцять тисяч дев`ятсот сорок дев`ять гривень п`ятдесят дві копійки, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису.

Підпис від іменні ОСОБА_1 у графі «Підпис одержувача» у видатковому касовому ордері без номера від 11.10.2012 на суму одинадцять тисяч п`ятдесят гривень сорок вісім копійок, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису.

Тому суд, визнає дані касові ордери від 10.10.2012 на суму тринадцять тисяч дев`ятсот сорок дев`ять гривень п`ятдесят дві копійки та від 11.10.2012 на суму одинадцять тисяч п`ятдесят гривень сорок вісім копійок неналежним доказом.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

За приписами ст. 1 ЗУ «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Права та обов`язки орендодавця та орендаря встановлені статтями 24 та 25 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

За положеннями ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право, крім іншого, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно з ч. 3, 4, 5 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Таким чином, законодавець допускає розірвання договору в односторонньому порядку в разі, якщо це передбачено умовами договору.

Згідно зі статтею 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Умови договору оренди землі про сплату орендної плати за майбутні періоди можуть бути погоджені сторонами договору оренди у формі, передбаченій статтею 14 Закону України «Про оренду землі». Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 321/329/17 (провадження № 61-16545св18).

Згідно ч.1 ст. 22 ЗУ «Про оренду землі», Орендна плата справляється у грошовій формі.

Згідно п.9 Договору Орендна плата вноситься Орендарем щорічно у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки землі 3250, 14 грн. у грошовому еквіваленті.

Відповідно до п. 289.1 ст. 289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 92 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» та Указом Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 «Про невідкладні зі щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» встановлено, що розмір орендної плати у грошовому виразі повинен становити не менше, ніж 3% від нормативної грошової оцінки землі.

За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

ОСОБА_1 в момент отримання орендної плати та після отримання орендної плати не зверталася до ПП ««Агрофірма «Борисфен» з проханням виплатити орендну плату у натуральній формі.

Згідно ч.2 ст. 22 ЗУ «Про оренду землі», за згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Однак необхідно зауважити, що позивач отримав орендну плату за Договором у грошовій формі, будь яких звернень позивача а також його довірених осіб до посадових осіб ПП «Агрофірма «Борисфен», стосовно виплати орендної плати у натуральній формі не надходило.

П.9 Договору чітко встановлений розмір орендної плати, який дорівнює 3% від суми нормативно-грошової оцінки землі. Пудпункти 9.1-9.4 Договору встановлюють форму та порядок розрахунку, а не розмір.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 672 «Про проведення перерахунку обсягів натуральної та відробіткової форми плати за оренду земельної частки (паю) у грошову» передбачено, що орендна плата перераховується з натуральної форми в грошову виходячи з фактичної собівартості продукції, що склалася в господарстві за минулий рік, так як відповідач є виробником с/г продукції, а не купує її.

За п.«д» ч.1 ст.141 ЗК України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Разом з тим згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

При вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Також необхідно зауважити, що твердження представника позивача про те, що п. 9 Договору має декларативний характер та не породжує взаємних прав та обов`язків є безпідставним та таким, що суперечить нормам діючого законодавства, так як відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі», орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору.

Більше того необхідно зазначити, що ст.22 ЗУ «Про оренду землі» не передбачає поєднання форм виплати орендної плати, а лише вказує на те що орендна плата може справлятися як у грошовій формі так і в натуральній (за згодою сторін). Тому зазначення позивачем вимог щодо сплати орендної плати в грошовій і в натуральній формі є незаконними, та такими, що суперечать умовам договору та нормам чинного законодавства.

Звертаючись до суду із позовом, представник позивача зазначив підставою для розірвання спірного договору факт систематичної несплати орендної плати ПП «Агрофірма «Борисфен» за 2021,2022, 2023 роки згідно умов Договору ОСОБА_1 .

Згідно з ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України «Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків» однак, позивач, жодного разу, у період 2021-2023 не звертався до Відповідача з будь-якими вимогами та претензіями щодо сплати орендної плати за земельну ділянку та будь-яких інших порушень Договору.

Позивач посилається, на ч.2 статті 651 ЦК України, відповідно до якої, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Проте, необхідно зауважити, що згідно з абзацом другим ч.2 ст. 651 ЦК України, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Але слід відмітити, що стороною позивача не доведено, що він зазнав жодної шкоди від того, що отримав орендну плату за землю, достроково.

Виходячи з вище наведеного, твердження представника позивача про те, що Орендарем систематично не сплачується орендна плата за землю та відповідно посилання на п. «д» ч.1 ст.141 Земельного Кодексу України , є абсолютно безпідставним.

Оскільки договірні зобов`язання щодо орендної плати виконувалися належним чином. Та при укладенні договору оренди у 2012 році відповідачем було сплачено 50 000 грн, що й сам ОСОБА_1 підтвердив в судовому засіданні. А дані грошові кошти багатократно перевищувало річну суму орендної плати, визначену договором. Ці кошти фактично покривали понад 15 років користування майном, що підтверджує відсутність заборгованості упродовж усього періоду дії договору.

Щодо тверджень представника позивача, що кошти, які були сплачені ОСОБА_1 в сумі 50 000 грн. в рахунок договору позики від 09.10.2012 року, то суд зауважує на наступному.

Договір оренди землі від 09.10.2012 року було укладено між орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем ПП «Агрофірма «Борисфен».

Натомість договір позики від 09.10.2012 року укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та не є предметом спору.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в видатковому касовому ордері без номеру та дати на суму 50 000,0 грн., який відповідно до висновку експерта містить підпис ОСОБА_1 чітко вказана підстава, а саме орендна плата згідно договору за 2013-2060 р.

Суд не бере до уваги, що у вересні 2024 року позивач отримав ще 16 456 грн., оскільки він зроблений після надходження позовної заяви до суду.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку що станом на теперішній час, ПП «Агрофірма «Борисфен» не має заборгованості з виплати орендної плати позивачу. Тому твердження представника позивача, про те що з боку відповідача має місце систематична несплата орендної плати не відповідає дійсності.

Відповідно до норм ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2,3, 13,15,202,203,204,526,762,773,783 ЦК України, ст. ст.13,27, 77-80,141,263-267,268 ЦПК України, ст.ст.13,15,21,22 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 141,152 Земельного кодексу України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволені позовних вимог представника позивача, адвоката Івахненко Олександра Олександровича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Агрофірма "Борисфен" про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо або через Томаківський районний суд Дніпропетровської області.

Дата виготовлення повного тексту судового рішення - 28.07.2025 року.

Суддя: М. В. Омеко