ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5481/25 Справа № 209/4676/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Лобарчук О. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.07.2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNP0AN09980434, відповідно до якого позичальник отримала кредит у розмірі 32 455,75 доларів США на термін до 05.07.2014 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. В порушення умов кредитного договору та законодавства України, Відповідач свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань, ОСОБА_1 станом на 29.07.2015 року, має заборгованість 76416,11 доларів США, яка складається з наступного: 21003,39 доларів США заборгованість за кредитом; 18162,33 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 37250,39 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNP0AN09980434 від 05.07.2007 року в розмірі 76 416,11 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.07.2015 року складає 1 683 446,90 грн, а також понесені позивачем судові витрати.

04 лютого 2016 року було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. (а.с.38-39)

08 вересня 2016 року відповідачем була подана заява про перегляд заочного рішення від 04 лютого 2016 року. (а.с.63-64)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 вересня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення (а.с.69).

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. (а.с.136-138)

18 червня 2024 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в який зазначив, що бажає зменшити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ комерційний банк Приватбанк заборгованість за Договором №DNP0AN09980434 від 04.07.2007 р. в розмірі 52 035,66 доларів США, з яких 11 695,10 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 28566,34 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 11774,22 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також понесені Позивачем судові витрати.(а.с.189)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та Відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNP0AN09980434, відповідно до якого Відповідач отримала кредит у розмірі 32 455,75 доларів США на термін до 05.07.2014 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк (скорочена назва ПАТ КБ «Приватбанк») на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва АТ КБ «Приватбанк". (а.с.8-10)

З наданого Позивачем розрахунку заборгованості по договору № DNP0AN09980434 вбачається, що відповідач після отримання кредитних коштів 05.07.2007 року певний час здійснював погашення кредиту разом з нарахованими процентами, проте в 2009 році у Відповідача почала виникати періодично прострочена заборгованість за кредитом (а.с.4-7)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011 року по справі № 2-1969/2011р. було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNP0AN09980434 від 05.07.2007р. станом на 13.05.2009р. в розмірі 148183грн 17коп., що є еквівалентом 19449,61 доларів США, звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки GREAT модель WALLHOVER, 2006р.в., тип ТЗ: легковий універсал-В, № кузова: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.86-87).

У вказаному рішенні Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська встановлено, що Відповідач ( ОСОБА_1 ) станом на 13.05.2009 р. мала заборгованість у розмірі 19 446,61 доларів США, з яких заборгованість за кредитом складала 19 231,03 дол. США, і відсотки за користування кредитом у розмірі 215,58 дол. США.

В тексті рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011 року по справі № 2-1969/2011р. зазначено, що ПАТ КБ Приватбанк звернувся до суду з позовом 23.06.2009 року.

Відповідачем не наведено доказів про погашення суми заборгованості після звернення ПАТ КБ Приватбанк до суду у справі № 2-1969/2011р., тобто після 23.06.2009 року, окрім передання банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNP0AN09980434 автомобілю, який був предметом застави, а саме: GreatWall, Hover 2006 року випуску, на підтвердження чого надано копію акту від 03.02.2011 року.

У відповідності з поданою випискою в період після 23.06.2009 року за кредитним договором № DNP0AN09980434 відбулися наступні операції щодо погашення заборгованості: 29.10.2009 р. - погашення заборгованості в сумі 3304,36 доларів США, платник Верус ООО Укр-кое фин-вое аг-во, призначення платежу: погашення зобов`язань по кредитному договору DNP0AN09980434 згідно п.6 договору поруки; 29.04.2010 р. - погашення заборгованості в сумі 2881,45 доларів США, платник Верус ООО Укр-кое фин-вое аг-во, призначення платежу: погашення зобов`язань по кредитному договору DNP0AN09980434 згідно п.6 договору поруки; а також банком було здійснено автоматичні списання з карти 391231, які зараховані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а саме: 29.11.2010 на суму 51,80 доларів США; 21.01.2011 на суму 40,57 доларів США; 02.02.2011 на суму 8,52 доларів США; 01.03.2011 на суму 22,85 доларів США; 01.04.2011 на суму 46,21 доларів США; 16.05.2011 на суму 39,32 доларів США; 20.06.2011 на суму 23,07 доларів США; 02.04.2012 на суму 0,08 доларів США; 02.07.2012 на суму 0,08 доларів США.

В письмових поясненнях від 05.12.2024 року Позивачем зазначено, що грошові кошти у розмірі 9633.43 доларів США, отримані від реалізації автомобіля, який був предметом застави, 25.09.2013р. зараховані на погашення за кредитною заборгованістю, що відображено у виписці по рахунку (а.с.169-186).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодояких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами першою, п`ятою статті 261ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Встановлено, що 03.02.2011 року Відповідачем було передано Позивачу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNP0AN09980434 автомобіль, який був предметом застави, а саме: GreatWall, Hover2006 року випуску, на підтвердження чого надано копію акту від 03.02.2011 року..

В 2013 році був реалізований предмет застави.

Позивач звернувся до суду з позовом у 2015 році, тобто після продажу предмета застави та зарахування коштів 25.09.2013р. у погашення заборгованості, оскільки сума, одержана від продажу, не покрила вимоги заставодержателя.

До цього часу, не реалізувавши фактично заставний автомобіль, банк не знав і не міг знати, чи буде недостатньо коштів, отриманих від реалізації заставного майна, для повного погашення усієї кредитної заборгованості.

У зв`язку з цим банк і не міг до реалізації автомобіля пред`явити новий позов, так як не було доказів того, що кредитна заборгованість не буде погашена.

Апеляційний суд звертає увагу, що предметом позову в цій справі є не стягнення заборгованості за Кредитним договором, а саме стягнення решти заборгованості в повному обсязі, на погашення якої виявилось недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна.

Отже, встановивши, що суми, вирученої від продажу предмета застави було недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, у позивача на підставі положень статті 591 ЦК України, статті 24 Закону України «Про заставу`виникло право на стягнення залишку боргу за Кредитним договором, а тому перебіг позовної давності розпочався з 25.09.2013 року за заявленими до позичальника вимогами щодо стягнення решти кредитної заборгованості.

Тобто, у жовтні 2015 році позивач звернувся до суду з вимогою до відповідача про стягнення решти заборгованості за кредитом у межах строку позовної давності.

При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин строк позовної давності.

Встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011 року по справі № 2-1969/2011р. було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNP0AN09980434 від 05.07.2007р. станом на 13.05.2009р. в розмірі 148183 грн. 17 коп., що є еквівалентом 19449,61 доларів США, щвернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки GREAT модель WALLHOVER, 2006р.в., тип ТЗ: легковий універсал-В, № кузова: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

У вказаному рішенні Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська встановлено, що Відповідач ( ОСОБА_1 ) станом на 13.05.2009 р. мала заборгованість у розмірі 19 446,61 доларів США, з яких заборгованість за кредитом складала 19 231,03 дол. США, і відсотки за користування кредитом у розмірі 215,58 дол. США.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 ст. 82 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст. 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14- 154цс18) зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

В тексті рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011 року по справі № 2-1969/2011р. зазначено, що ПАТ КБ Приватбанк звернувся до суду з позовом 23.06.2009 року. Таким чином, відповідно до вищевикладеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду, ПАТ КБ Приватбанк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором № DNP0AN09980434 від 05.07.2007р. таким чином, що строк виконання зобов`язань позичальника за договором настав в повному обсязі, тому з моменту звернення ПАТ КБ Приватбанк до суду з вимогою (23.06.2009 року) його право на отримання процентів та пені за кредитним договором припинилося.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача суми процентів за кредитним договором № DNP0AN09980434 від 05.07.2007р., нарахованих після 23.06.2009 року, а також пені, нарахованої на такі проценти, задоволенню не підлягають.

Окрім того, як вбачається з поданою випискою в період після 23.06.2009 року за кредитним договором № DNP0AN09980434 відбулися наступні операції щодо погашення заборгованості: 29.10.2009 р. - погашення заборгованості в сумі 3304,36 доларів США, платник Верус ООО Укр-кое фин-вое аг-во, призначення платежу: погашення зобов`язань по кредитному договору DNP0AN09980434 згідно п.6 договору поруки; 29.04.2010 р. - погашення заборгованості в сумі 2881,45 доларів США, платник Верус ООО Укр-кое фин-вое аг-во, призначення платежу: погашення зобов`язань по кредитному договору DNP0AN09980434 згідно п.6 договору поруки; а також банком було здійснено автоматичні списання з карти 391231, які зараховані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а саме: 29.11.2010 на суму 51,80 доларів США; 21.01.2011 на суму 40,57 доларів США; 02.02.2011 на суму 8,52 доларів США; 01.03.2011 на суму 22,85 доларів США; 01.04.2011 на суму 46,21 доларів США; 16.05.2011 на суму 39,32 доларів США; 20.06.2011 на суму 23,07 доларі в США; 02.04.2012 на суму 0,08 доларів США; 02.07.2012 на суму 0,08 доларів США.

Однак, відповідачем не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості з урахуванням сум про погашення суми заборгованості після звернення ПАТ КБ Приватбанк до суду у справі № 2-1969/2011р., тобто після 23.06.2009 року, окрім передання банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNP0AN09980434 автомобілю, який був предметом застави, а саме: GreatWall, Hover 2006 року випуску, на підтвердження чого надано копію акту від 03.02.2011 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи справу правильно встановив характер правовідносин сторін, проте в частині обґрунтування відмови в задоволенні заяви прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, що є підставою для зміни судового рішення в частині мотивів відмови у задоволенні заяви.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі колегією суддів не беруться до уваги, оскільки вони жодним чином не спростовують вище вказані висновки колегії суддів.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів, приходить до висновку про зміну судового рішення змінивши його мотивувальну частину.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 23 липня 2025 року.

Повний текст постанови складено 24 липня 2025 року.

Головуючий:

Судді: