РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Сірман Г.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду с-ща Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

розірвання шлюбу та визнання права особистої приватної власності,-

ВСТАНОВИВ:

27.01.2025 року до Овідіопольського районного суду Одеської області з Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Євстіфєєва Ірина Василівна, адреса для листування: 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 54, оф. 5, до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 про розірвання шлюбу та визнання права особистої приватної власності.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що з 23 лютого 2002 року позивач перебуває в шлюбі з відповідачем зареєстрованним Міським відділом рестрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №135, від шлюбу спільних дітей не мають.

Позивач стверджує, що між подружжям погіршилися відносини. Вони мають різні погляди на життя, не підтримують повноцінні подружні стосунки.

Слід зауважити, що в період шлюбу було придбано майно, однак за особисті грошові кошти кожної із сторін. Позивач стверждує, що за власні кошти придбано наступне майно:

квартира, за адресою: АДРЕСА_3 , що оформлена на Позивача, має загальну площу 48.3 кв.м., згідно з витягу з Державного реєстру речових прав No 336254313. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100. Зареєстрований за довідкою про членство Позивача в кооперативі та внесенням пайового внеску в повному обсязі, серія та номер: б/н, виданий 10.12.2021, виданий: ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС» та автомобіль марки Toyota Yaris, білого кольору, за яким закріплено реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за Позивачем 22.10.2015, про що свідчить документ NoCXT 525890, виданий BPEP No3 (5103). Ідентифікаційний номер НОМЕР_2 . Оціночна вартість якого складає - 10 900 $ (422 266 грн.).

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вказане майно хоча і було придбано під час шлюбу з ОСОБА_2 але за особисті заощадження.

На особисті грошові кошти Відповідача, була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 94,6 кв.м. право власності зареєстровано за Відповідачем, згідно договору купівлі-продажу квартири від 22 березня 2007 року, зареєстрованим в реєстрі за №1018.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2025 року вищевказану справу було розподілено судді Бочарову А.І.

Від представника позивача адвоката Євстіфєєвої І. В. надійшла заява про розгляд справи без участі в якій просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач та його представник в підготовче судове засідання не з`явились, представником надана суду заява про визнання позовних вимог, в якій зазначив, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд розглянути справи в порядку ст.200 ЦПК України, а саме ухвалити рішення в підготовчому провадженні.

З урахуванням вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, відповідно до якої, за результатами розгляду підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд вважає необхідним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 23 лютого 2002 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, за актовим записом №135 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 да ОСОБА_2 , у шлюбі спільних дітей не має.

Позов підлягає задоволенню тому, що родина фактично розпалася і її відновлення неможливе за обставин, зазначених позивачем у позовній заяві. Під час розгляду справи, судом також було встановлено, що у позивача відсутні почуття до відповідача, їх шлюбний союз розпався та існує формально. Примирення між сторонами неможливе.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Таким чином, в ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні позивача.

Також судом враховується той факт, що один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Під час перебування у шлюбі, позивачка ОСОБА_1 набула право власності на нерухоме майно однокімнатну квартиру загальною площею 48.3 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_5 . та автомобіль марки Toyota Yaris, білого кольору, реєстраційний номер: НОМЕР_1 . ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка вказувала на те, що придбання нерухомості та транспортного засобу відбулося за рахунок особистих грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки спірне майно позивачем було придбано за особисті кошти, що визнається відповідачем, то вона не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є її особистою приватною власністю.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд вважає обґрунтованими посилання позивача на те, що квартира є особистим її майном, незважаючи на той факт, що квартира придбана під час перебування сторін у шлюбі.

Згідно ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги на користь позивача, з відповідача стягується 50 відсотків судового збору, а інші 50 відсотків повертаються позивачу з державного бюджету.

На підставі вищевикладенного і керуючись ст. ч.1 ст.2, ч.1 ст.3, ч.1-4 ст.12, ч.1 ст.81,ч.1 ст. 142, ст.263 ЦПК України, ч.1. ст.24, ст.57, ст.60, ч.1 ст.60, ст.63, ч1. ст.70, ч.1 ст.110, ч.2 ст. 112 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визнання права особистої приватної власності задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 23.02.2002 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 153, між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 розірвати.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) право особистої приватної власності на квариту за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 48.3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) право особистої приватної власності на автомобіль марки Tоyota Yaris, білого кольору , реєстраійний номер ТЗ - НОМЕР_4 , індентифікайійний номер ТЗ VNKKJ0D330A311112.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) 50 відсотків понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 8236,16 грн.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) з Державного бюджету України 50 відсотків понесених судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 8236,16, згідно квитанцій № 49S6-08DH-RD7D-TA9H та № 49S6-08DL-0FDJ-QBV4 від 11.03.2024 року.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя А.І.Бочаров