Справа № 565/2759/24
Провадження № 2/565/134/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2025 року м.Вараш

Вараський міський суд Рівненської області у складі:

- головуючого судді Зейкана І.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Ломази С.О.,

-позивача ОСОБА_1 ,

-представника позивача ОСОБА_2 ,

-відповідача ОСОБА_3 ,

-представника відвідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні у залі судових засідань Вараського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та припинення стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

До Кузнецовського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , у якому позивач просить:

- визнати судовий наказ, виданий Кузнецовським міським судом Рівненської області 01.10.2024 у справі № 565/968/24 про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі її заробітку (доходу), таким, що не підлягає виконанню;

- припинити відрахування аліментів, що стягуються з неї за судовим наказом Кузнецовського міського суду Рівненської області від 01.10.2024 у справі № 565/968/24.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.10.2021 вона та ОСОБА_8 розірвали шлюб за рішенням Кузнецовського міського суду. Троє їхніх неповнолітніх дітей лишились проживати з нею за фактичною адресою - АДРЕСА_1 , де проживає її мама ОСОБА_9 . Однак, сини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 лишились формально зареєстрованими в квартирі батьків відповідача за адресою АДРЕСА_2 , де вони проживали до розірвання шлюбу. Проте, донька ОСОБА_12 зареєстрована за адресою фактичного проживання АДРЕСА_1 , де, власне, зареєстрована вона особисто.

Починаючи з квітня 2022 позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі Збройних Сил України. В даний час проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 . При цьому інформує суд, що менший син ОСОБА_11 переведений на навчання в ліцей № 26 м. Житомир і проживає спільно зі нею за адресою - АДРЕСА_3 . Керівництво військової частини надало їй дозвіл на проживання з малолітнім сином поза межами підрозділу.

Крім цього, починаючи з 2021 року, донька ОСОБА_13 навчається в Обласному спортивному ліцеї по даний час і знаходиться на частковому державному утриманні (харчування та проживання за рахунок держави). Починаючи з вересня поточного року вона перевела сина ОСОБА_14 в зазначений навчальний спортивний заклад, де він продовжує навчання і по нині на умовах, що зазначені вище. Всі потреби щодо навчання і утримання дітей фінансувала вона особисто, щонеділі перераховуючи кошти її мамі ОСОБА_9 , у якої діти проживали, а також старшій доньці особисто.

Щоправда, батько дітей ОСОБА_8 також надавав підтримку дітям, але у який саме спосіб їй не відомо, оскільки він також проходить військову службу у військовій частин НОМЕР_2 в АДРЕСА_4 . Коли трапляється можливість, в період відпустки вона постійно намагається провести час з дітьми та оздоровити їх. Під час відпустки батька, він запрошує дітей до своїх батьків також проводить з ними час. Спілкуванню з дітьми вона не заперечує. Отже, об`єктивно - батько їхніх неповнолітніх дітей фактично не проживав і не проживає з дітьми, оскільки він перебуває на військовій службі з 2022 року. На час подання заяви про стягнення аліментів ОСОБА_8 продовжував перебувати на службі в ЗСУ (в/ч НОМЕР_3 ), а їхні неповнолітні сини ОСОБА_15 та ОСОБА_16 фактично проживали у її батьків. Весь навчальний період, донька ОСОБА_13 проживала в гуртожитку спортивного ліцею в м. Костопіль, а з вересня поточного року там же проживає і навчається син ОСОБА_15 . Починаючи з жовтня 2024 року менший син ОСОБА_16 постійно проживає і навчається по місцю її служби, тобто в м. Житомир.

Таким чином, будь-які правові підстави щодо стягнення з неї аліментів на користь ОСОБА_17 на утримання неповнолітніх дітей відсутні. Не існувало таких підстав і на час звернення стягувача аліментів до суду із заявою про видачу судового наказу.

Від представника відповідача ОСОБА_4 до суду надійшов відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю. У відзиві на позовну заяву відповідач визнав обставини розірвання шлюбу з позивачем; наявність трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; реєстрацію ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 ; реєстрацію позивача за адресою АДРЕСА_1 ; навчання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в спортивному закладі.

При цьому відповідач заперечує обставини проживання трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 з матір`ю позивача та з позивачем за адресою АДРЕСА_1 ; проживання неповнолітнього сина - ОСОБА_7 разом з позивачем за адресою АДРЕСА_3 ; навчання неповнолітнього сина - ОСОБА_7 в ліцеї №26 м. Житомир; фінансування потреб щодо навчання і утримання неповнолітніх дітей позивачем; перебування його на військовій службі.

З метою штучного створення обставин проживання і навчання з позивачем неповнолітнього ОСОБА_7 , позивач ОСОБА_1 примусово залишила його у себе, коли він приїхав до неї на канікули та заставляла вчитися в ліцеї Житомира. Лише після втручання Служби у справах дітей було відновлено навчання неповнолітнього у Вараському ліцеї №5 Вараської міської ради.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що з березня 2022 року перебуває на службі у ЗСУ. Матеріально забезпечує утримання своїх дітей. Зокрема, перераховує кошти на банківські картки дітей, які їм відкрив відповідач. Також, перераховувала кошти на рахунки своєї матері, брату та колезі на утримання дітей. ОСОБА_13 перераховувала близько 3 тис. грн щотижня, хлопцям менше. ОСОБА_15 перераховувала приблизно 1-1,5 тис. грн щотижня, а ОСОБА_16 приблизно по 100 грн щодня. Щороку їздила з дітьми на відпочинок до Білого озера або на ОСОБА_18 , як правило до 10 днів. Забезпечила влаштування ОСОБА_13 та ОСОБА_15 до спортивної школи у м. Костопіль, де діти частково перебувають на державному утриманні, а саме забезпечені харчуванням. Син ОСОБА_16 спочатку навчався у Ліцеї № 26 м. Житомира, проте з 05.01.2025 залишився у м. Вараші та пішов на навчання до Ліцею № 5 проте дистанційно закінчив ліцей № 26 м. Житомира. З її доходу утримують приблизно 13,5-15 тис. грн аліментів. Діти проти того, щоб вона давала гроші відповідачу на їх утримання, кужуть, що батько не дає їм гроші.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, з підстав, викладених у позовні й заяві.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що діти до війни проживали з ним. ОСОБА_13 у 2021 році поїхала навчатись у спортивний ліцей до м. Костополя. Згодом до цього ж ліцею перейшов ОСОБА_15 . Позивач сина ОСОБА_16 забрала обманом до м. Житомира, проте у січні 2025 році ОСОБА_16 залишився з ним і продовжив відвідували Ліцей № 5 у м. Вараш, який відвідував раніше. Позивач брала участь в утриманні дітей лише приблизно на 10 % від їхніх потреб. Він відкрив банківські рахунки усім дітям і бачить рух коштів по додатку у телефоні. Так, ОСОБА_15 перерахувала за півроку приблизно 1,5 тис грн, а ОСОБА_16 2 тис. грн. Він утримує дітей приблизно на 90 %, забезпечує додатковим харчуванням, одягом, засобами для навчання. Звертався із заявою про стягнення аліментів не з метою звільнення із ЗСУ, оскільки він є батьком трьох дітей і мав право з цих підстав звільнитись. Наявність рішення про стягнення аліментів з позивача для цього йому не було потрібним. Він отримав лише 20 тис. грн як аліменти через відділ ДВС, а саме за жовтень та частину за листопад 2024 року. Більше аліментів йому не надходило.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Допитана у судовому засіданні як свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю позивача та перебуває з відповідачем у неприязних відносинах показала, що у перший день війни відповідач ОСОБА_3 привів дітей до неї та залишив, а сам пішов на службу у ЗСУ. Коли приїжджав, то діти йшли до нього. З того часу, ОСОБА_13 коли приїжджає із спортивного ліцею у м. Костополі, постійно проживає з нею, а хлопці живуть разом з відповідачем. Позивач перераховувала їй на картку гроші на утримання дітей, це приблизно 1-3 тис. грн у місяць. Ці гроші вона давала дітям. Після початку стягнення аліментів, вона дітям речі не купувала.

ОСОБА_19 , яка є матір`ю відповідача показала, що діти знаходяться на утриманні відповідача. Позивач не бере участі в утриманні дітей. Позивач ОСОБА_1 поїхала з м. Вараша у 2021 році і діти залишились проживати з відповідачем. Коли почалась війна, а відповідач ОСОБА_3 пішов на службу у ЗСУ у лютому 2022 року ОСОБА_16 і ОСОБА_15 почали проживати з нею, а ОСОБА_13 з бабусею по лінії матері. До цього часу діти так і проживають і це їх постійне місце проживання. У період коли відповідач ОСОБА_3 був на службі у ЗСУ, він перераховував кошти їй і вона утримувала дітей. Все купувала дітям, збирала їх до школи. Коли хтось з дітей телефонував до матері, щоб та дала гроші, позивач казала, що у них є батько і щоб він купував усе необхідне. Інколи ОСОБА_13 приходить до неї і залишається на ніч. Вона ОСОБА_13 також дає гроші на дорогу до м. Костополя. Її син працює на будівництві та отримує дохід достатній для утримання дітей. У цьому році він самостійно зібрав сина ОСОБА_16 та забезпечив його поїзду для участі у змаганнях з футболу у Республіці Польщі.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_20 , сім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживала у сусідній квартирі. Їхні діти часто були у її квартирі, грались з її дітьми та залишались на ніч. До війни ОСОБА_3 знаходився на заробітках за кордоном і діти приходили до неї у квартиру, щоб спілкуватись з ним по вайберу. Одного разу вона зрозуміла зі змісту розмови ОСОБА_15 , що той попросив батька повернутись додому. Коли ОСОБА_3 повернувся із-за кордону у 2021 році, позивач ОСОБА_1 виселилась з квартири з усіма речами, а діти залишились проживати з батьком. Коли почалась війна відповідач ОСОБА_3 пішов служити у ЗСУ, діти ОСОБА_16 і ОСОБА_15 почали проживати з матір`ю відповідача ОСОБА_19 , а ОСОБА_13 із матір`ю позивача ОСОБА_9 . Під час війни була неодноразово свідком, коли відповідач надсилав гроші дітям на їх картки, зокрема, коли вони гуляли разом і їм потрібні були гроші на якісь покупки, вони телефонували до відповідача і той надсилав гроші. Також у цей період чула розмову по телефону ОСОБА_13 та позивача, коли ОСОБА_13 просила надіслати їй гроші на засоби гігієни, але позивач ОСОБА_1 відмовила, сказавши, щоб та телефонувала до свого батька, оскільки у неї немає грошей. Подібні розповіді чула від ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків та дослідивши подані сторонами докази суд встановив наступні обставини.

Відповідач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказана обставина підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії НОМЕР_4 від 26.05.2008, серії НОМЕР_5 від 19.07.2011, серії НОМЕР_6 .

01.10.2024 Кузнецовським міським судом Рівненської області у справі № 565/2151/24 виданий судовий наказ про стягнення із позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/2 заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. Аліменти стягнуто з 23 вересня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24.10.2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу відмовлено. Зазначені обставини підтверджуються відповідними копіями судових рішень, досліджених у судовому засіданні (а.с. 15, 19).

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню на підставі статті 432 ЦПК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Відповідно до положень статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Частиною другою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є помилка при його видачі або припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, зокрема, з підстав, визначених главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України, або інші причини, які впливають на виконання судового рішення.

При цьому подання заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не може бути пов`язане із оспоренням такого судового рішення по суті заявлених вимог, адже визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, належить до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, тобто, рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню у примусовому порядку.

У справі, що розглядається, позивач посилається на існування між сторонами спору та відсутність у стягувача суб`єктивного права вимоги про видачу судового наказу про стягнення на його користь аліментів на утримання дітей.

Водночас, вказана обставина не є підставою, передбаченою статтею 432 ЦПК України, для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідно до статті 180 СК України обов`язок утримувати дитину до її повноліття покладається на обох батьків.

Матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язань ОСОБА_1 за судовим наказом від 01.10.2024, який набрав законної сили, та в силу вимог статті 129-1 Конституції України, статті 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання. Наявність нерозглянутого спору про право не належить до процесуальних підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, за відсутності обставин, зазначених у статті 432 ЦПК України, підстави для визнання чинного судового наказу таким, що не підлягає виконанню, відсутні, а отже у задоволенні цієї вимоги позивач слід відмовити за безпідставністю.

Вирішуючи вимогу щодо припинення стягнення аліментів суд бере до уваги наступні обставини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

За змістом статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17.04.2024 у справі № 750/10188/20, з урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі.

Зі змісту показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 суд встановив, що дочка сторін ОСОБА_5 постійно проживає у матері позивача ОСОБА_9 , а сини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом з відповідачем та його матір`ю.

Отже, дочка ОСОБА_5 постійно проживає окремо від відповідача та позивача, разом з бабусею по лінії позивача ОСОБА_9 . Проте, зі змісту показань останньої вбачається, що витрати на утримання ОСОБА_5 їй компенсує позивач.

Викладене вказує, що дитина ОСОБА_5 постійно проживає з матір`ю позивача, позивач ОСОБА_1 надає належне утримання, та враховуючи, що дитина ОСОБА_5 не проживає з відповідачем, суд доходить висновку про безпідставність стягнення аліментів з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 в частині необхідній для утримання дитини ОСОБА_5 , а отже наявні підстави для припинення стягнення аліментів з позивача в частині утримання ОСОБА_5 .

В частині припинення стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які постійно проживають з відповідачем, судом не встановлено підстав, а отже у задоволенні вимог у цій частині слід відмовити за безпідставністю.

Позивачем до суду подані заяви від імені дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у яких вони висловлюють думку про те, що не бажають стягнення аліментів з матері на їх утримання.

Оцінюючи такі заяви, як докази у справі, суд бере до уваги наступні обставини.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За своїми ознаками заяви від імені дітей не належать до жодного із джерел доказів, визначених ч. 2 ст. 76 ЦПК України, а отже у суду відсутні підстави брати їх до уваги та встановлювати на їх підставі будь-які обставини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 232 СК України, ст. ст.12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 273, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та припинення стягнення аліментів задовольнити частково.

Припинити стягнення аліментів із ОСОБА_1 , які стягуються на підставі судового наказу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 01.10.2024 у справі № 565/968/24, пропорційно в частині стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні вимог у іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Головуючий суддя І.Ю.Зейкан