П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року м. Київ

Справа №758/5304/20

Апеляційне провадження №22-ц/824/6157/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Гребенюка В.В. 16 травня 2023 року в м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чухрій Ольга Степанівна про виділення часток зі спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В

У травні 2020 року позивач звернулась до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, в якому просила:

визначити, що частка померлого ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила 1/2;

визнати право власності на 5/12 частини квартиру АДРЕСА_1 за позивачем;

визначити, що частка померлого ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_2 становила 1/4;

визнати право власності на 10/24 частини житловий будинок АДРЕСА_2 за позивачем;

визначити, що частка померлого ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на грошові кошти, що знаходилися на банківських рахунках відповідача станом на 13 вересня 2017 року становила 1/2;

визнати право власності на 5/12 частини грошових коштів, що знаходилися на банківських рахунках відповідача станом на 13 вересня 2017 року за позивачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 , який заповів усе майно позивачу та її сестрі, яка відмовилась від спадщини за заповітом. У зв`язку з цим, позивач звернулась до нотаріуса з заявами про видачу свідоцтв про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та будинок АДРЕСА_2 та свідоцтво про спадщину на грошові кошти на рахунках відповідача, однак, отримала відмови.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чухрій Ольга Степанівна про виділення часток зі спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 5/12 частини квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 91909 (дев`яносто одна тисяча дев`ятсот дев`ять) гривень 82 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 11416 (одинадцять тисяч чотириста шістнадцять) гривень 50 копійок.

Не погодилась із вказаним рішенням в частині задоволених позовних вимог відповідач, нею подана апеляційна скарга, в якій вона вказує на те, що суд першої інстанції неповно та неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права

Відповідач вказує на те, що подана стороною позивача заява про зміну предмету позову від 10 жовтня 2022 року підлягала залишенню судом першої інстанції без розгляду, проте суд першої інстанції не тільки прийняв вказану заяву до розгляду, а й задовольнив вимоги ОСОБА_2 на підставі фактично поданого нового позову на стадії судового розгляду справи.

Судом першої інстанції невірно встановлено обставини, внаслідок яких суд дійшов до помилкового висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 91909,82 грн, адже в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_4 намагалась в досудовому порядку вирішити питання отримання заявлених на стягнення коштів з ОСОБА_1 .

До того ж, з наявної в матеріалах спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_3 вбачається, що позивач ОСОБА_2 , до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 (чи то на 1/5) частину грошових коштів, що нібито перебували у спільній сумісній власності її батька та його дружини - не зверталась.

Незаконним відповідач вважає рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на 5/12 частин квартири АДРЕСА_1 , оскільки жодних доказів, що квартира АДРЕСА_1 набута відповідачем за рахунок сплати пайових внесків з коштів, що були спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 немає. Пайові внески за квартиру були виплачені за рахунок особистих коштів відповідача, отриманих від продажу майна набутого ще від першого шлюбу. Доказів членства батька позивача ОСОБА_3 у житлово-будівельному кооперативі до суду не надано. Таким чином, задоволення судом першої інстанції позовної вимоги про визнання права власності па 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 - є порушенням матеріального права.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи наведені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують та є безпідставними. Судом першої інстанції рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Представник позивача зазначає, що ними планується понести судові витрати при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення в загальному розмірі 10500,00 грн.

На підставі викладеного просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Стягнути з відповідача на користь позивача документально підтвердженні судові витрати на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Степанчук О.М. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених ними вимог.

Представник позивача - адвокат Філатова Т.М. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому керуючись положеннями ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Перш за все, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що в порядку ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду оскаржується відповідачем, апеляційний суд здійснює його перегляд в частині позовних вимог, що задоволені судом першої інстанції, а саме щодо вирішення питання про визнання права власності на 5/12 частини квартири та стягнення грошових коштів. В іншій частині рішення суду першої інстанції не становить предмет апеляційного перегляду, так як іншими учасниками справи не оскаржується і вони не були позбавлені такого права.

Апеляційним судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Позивач ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 01 липня 1959 року виданого В-Гуляківською сільською радою (т.1 а.с. 9).

Відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 вересня 1978 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим Борівською селищною радою Фастівського району Київської області 30 вересня 1978 року (т.1 а.с.18).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим Подільським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 03 лютого 2018 року (т.1 а.с.6,142).

За змістом Заповіту, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гришко Н.В. та зареєстровано в реєстрі за №33556 ОСОБА_3 заповів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 все своє майно в рівних частинах де б воно не було та з чого б не складалось (т.1 а.с.7,155).

ОСОБА_5 відмовилась від спадщини, що підтверджується заявою від 21 лютого 2018 року поданій у межах спадкової справи № 2/2018 (т.1 а.с.8,139).

ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Чухрій О.С. з заявою від 06 березня 2018 року, згідно з якою вона приймає спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_3 (т.1 а.с.12,159).

ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Чухрій О.С. з заявою від 17 грудня 2018 року, в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом. (т.1 а.с.13).

ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Чухрій О.С. з заявою від 12 липня 2018 року, згідно з якою вона просила видати їй свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя після померлого чоловіка ОСОБА_3 , яка складається з частини грошових коштів, що знаходяться на рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк», також вказала, що вона має право на обов`язкову частку у спадщині (т.1 а.с.16).

12 липня 2018 року приватний нотаріус Чухрій О.С. видала ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на частку спільному майні подружжя після померлого чоловіка ОСОБА_3 , яка складається з 7/12 частини грошових коштів, що знаходяться а рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк» (т.1 а.с.185-186).

22 грудня 2018 року приватний нотаріус Чухрій О.С. видала ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після померлого ОСОБА_3 , яка складається з 5/12 частини грошових коштів, що знаходяться на рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк» (т.1 а.с.197).

Постановами від 22 грудня 2018 року та 24 червня 2018 року нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальних дій, так як не були надані документи, що підтверджують право власності померлого ОСОБА_3 на зазначене ОСОБА_2 нерухоме майно (т.1 а.с.14-17).

Згідно з свідоцтвом про право власності на квартиру НОМЕР_1 від 28 грудня 1999 року ОСОБА_1 належить квартира за адресою: АДРЕСА_3 на праві приватної власності. Свідоцтво видано на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 13 грудня 1999 року №1102-С (т.1 а.с.79,87).

За даними КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-1018№10732 від 26 березня 2018 року квартира за адресою: АДРЕСА_3 на праві власності зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 28 грудня 1999 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення КМДА (т.1 а.с.59,168).

За даними АТ КБ «ПриватБанк», наданими на запит суду першої інстанції, станом на 13 вересня 2017 року ОСОБА_1 мала рахунок № НОМЕР_2 від 22 грудня 2020 року, на якому залишок коштів 3942,79 грн; рахунок № НОМЕР_3 від 12 листопада 2014 року закритий 31 травня 2018 року, на якому залишок коштів 130,00 грн; рахунок № НОМЕР_4 від 26 вересня 2011 року, на якому залишок коштів 123276,29 грн; та рахунок № НОМЕР_5 від 26 березня 2009 року, на якому залишок коштів 4952,71 грн (т.1 а.с.241).

За містом Довідки АТ «Ощадбанк» відповідач станом на 13 вересня 2017 року мала рахунок № НОМЕР_6 з залишком коштів 5506,78 грн та рахунок № НОМЕР_7 з залишком коштів 82775,00 грн (т. 1, а.с.245).

Приписами п. 2 ч.1 ста. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями ст.61 ЦК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно із ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкоємця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має прав прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, згідно з якою положення ст. 60 СК України, ст. 368 ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказані висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 11 квітня 2019 року в справі № 339/116/16-ц, від 23 вересня 2024 року у справі № 679/533/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі №756/8056/19 та інших, що свідчить про усталену судову практику.

За змістом ч.4 ст.12, ч. 1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

З наведених обставин справи вбачається, що позивач, на підставі заповіту і внаслідок відмови іншого спадкоємця за заповітом, стала спадкоємцем всього майна ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1978 року. Майно, що є предметом даного розгляду, було набуто відповідачем за час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 , а саме спірна квартира набута у 1999 році, а грошові кошти були на банківських рахунках відповідача відкритих з 2009 року і суми на них визначені станом на день смерті ОСОБА_3 .

Відповідач в ході розгляду справи та в доводах апеляційної скарги вказувала на те, що квартира була придбана внаслідок участі у кооперативі за її особисті кошті. Тобто вказана квартира набута у власність на підставі оплатного договору, а не договору дарування або в порядку приватизації чи спадкування. Проте матеріали справи не містять даних, ні про вартість квартири на час її придбання, ні доказів наявності у відповідача особистих коштів або коштів від продажу особистого майна та їх внесення під час придбання спірної квартири. А отже презумпція спільної власності відповідача та померлого ОСОБА_3 не спростована відповідачем. Тому позивач, як спадкоємець усього майна ОСОБА_3 , має право на частку у цій квартирі.

Відносно вимог про поділ грошових коштів, відповідач в доводах апеляційної скарги вказує на те, що ці вимоги були пред`явлені позивачем з порушенням вимог процесуального закону, а тому повинен був залишити їх без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно заява про зміну позовних вимог була подана позивачем після закінчення підготовчого провадження. Згідно з протоколом судового засідання 12 грудня 2022 року судом усно поставлено ухвалу, згідно з якою судом при вирішенні питання про прийняття заяви про зміну предмету позову був врахований принцип диспозитивності та змагальності, а також з метою дотримання вимог ЦПК України, ухвалив прийняти відмову від частини позовних вимог, а в частині вимог щодо грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках та частки на квартиру поновити процесуальний строк та прийняти ці вимоги до розгляду (т.2 а.с.78-79). Колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе погодитись з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки судом додержаний баланс інтересів учасників справи, прийнято відмову від частини позовних вимог та прийняті нові вимоги, з поновленням процесуального строку, що перебачено положеннями ЦПК України. Вказане у свою чергу дозволило суду вирішити спір між учасниками справи на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, що є основним завданням суду. Ці вимоги розглянуті судом першої інстанції, а тому не можуть бути залишені без розгляду апеляційним судом.

Спірні грошові кошти, що перебували на день смерті ОСОБА_3 на рахунках відкритих на ім`я відповідача також були внесені у період перебування у шлюбі. Дані про походження цих коштів в матеріалах справи відсутні. Проте враховуючи, що всі доходи, в тому числі заробітна плата і пенсія, належать до спільної сумісної власності подружжя, а також відсутність даних про належність цих коштів до особистої власності відповідача, висновок суду першої інстанції про наявність у позивача, як спадкоємця майна ОСОБА_3 , права на частку цих коштів відповідає обставим справи та вимогам чинного законодавства.

Судом першої інстанції частка позивача визначена як 5/12 частин, тобто з урахуванням права відповідача на обов`язкову частку у спадщині, як то було визначено нотаріусом при поділі іншого спадкового майна ОСОБА_3 , що вбачається обґрунтованим, до того ж ні відповідач в доводах апеляційної скарги, ні позивач не заперечують вказаного.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду. Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, вимогам чинного законодавства, а тому апеляційний суд залишає апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції понесені відповідачем судові витрати пов`язані з розглядом справи апеляційним судом компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук