(2/199/1062/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра

у складі:

головуючого судді Кошлі А.О.

за участю секретаря Кахикало А.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 01.08.2019 року між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір № 0.

14.12.2020 року було укладено договір № 192, відповідно до якого АТ «Укрсиббанк» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0.

15.12.2020 року було укладено договір № 04/15/12/2020/1, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвестохіллс Веста» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0.

10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» права вимоги за кредитним договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0.

Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 0.

Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 0 від 01.08.2019 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 77102,60 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 17163,13 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 35572,06 грн., заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 24367,41 грн.

Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за Договором № 0 від 01.08.2019 року у розмірі 77102,60 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн.

Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом; вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; визначено строк для подання відповідачем відзиву на позов п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

14.01.2025 року до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_1 , згідно якого вона вважає, що позивачем не доведена належним чином наявність заборгованості позивача перед ним на підставі поданих відповідачем доказів, а також у відповідача взагалі викликає сумнів наявність законного та обґрунтованого права у позивача щодо звернення із цим позовом.

Так, відповідач не заперечує того факту, що вона у певний (дуже короткий час) була клієнтом АТ «Укрсиббанк». Вона дійсно у 2019 році зверталась до банку з певних питань. Нею були прийняті деякі пропозиції спеціаліста банку та виконані деякі його рекомендації, писались відповідні заяви тощо. Таким чином, у банківської установи була наявна уся необхідна особиста інформація щодо відповідача, яка не змінювалась і не змінилась до сьогодення, у тому числі і інформація стосовно родичів відповідача, у тому числі і зразок підпису відповідача.

Відповідач просить суд звернути увагу на важливу обставину, яка має суттєве значення під час розгляду справи. З 01.08.2019 р. до моменту відкриття провадження у даній справі минуло 6,5 років. Будь-яких офіційних вимог, звернень чи повідомлень від банку та/або третіх осіб ані у письмовій, ані в електронній формі відповідач не отримувала. Хоча процедура заміни кредитора у зобов?язанні передбачає, що боржник повинен бути обізнаним про це, і що попередній кредитор чи новий кредитор зобов?язані довести цю інформацію до боржника. Цей обов?язок передбачений і договорами факторінгу, на які посилається позивач у позові.

З жовтня 2020 р. відповідач, будучи літньою людиною, пережила багато шокуючих події (смерть рідних та близьких, повномасштабне вторгнення рф на територію України, загибель близької людини під час виконання бойового завдання, втрата близької подруги). Тобто стресова ситуація в житті, яка для відповідача почалась з жовтня 2020 року, і супроводжується неймовірним хвилюванням до сих пір, обстріли міста, повітряні сирени продовжується і до сьогодення. Ці обставини пояснюють той факт, що на даному етапі швидко і точно відновити у пам?яті події 2019 року для неї достатньо складно. ЇЇ заперечення базуються виключно на підставі тих документів, які надані позивачем, і складаються з наступного: позивачем не надано доказів на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів у певному розмірі за кредитним договором від 01.08.2019 р. року, що відповідають вимогам ст.ст.77,78 ЦПК України. Надані позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, виписка з особового рахунку за період з 01.08.2019 року по 14.12.2020 р. не доводять факту отримання та використання відповідачем кредитних коштів у певному розмірі за договором від 01.08.2019 року; документи, які подані разом із позовною заявою стосовно відповідача, це копії, і копія яких отримана відповідачем поштою, належним чином позивачем не завірені; зміст кредитного договору від 01.08.2019 року має суперечливий характер ( п. 3.3, та п. 4.2 цього договору); документи, які стосуються відповідача, містять тільки її підпис, який, враховуючи можливості штучного інтелекту та сучасних технологій, легко підробити. З приводу цього відповідачем у порядку, передбаченому ЦІК України, буде підготовлене відповідне клопотання про витребування у позивача для огляду у судовому засіданні оригіналів покументів подо відповідача, які позивач повинен був отримати у порядку положень ст. 517 ЦК України.

В преамбулі позовної заяви в розділі даних про відповідача була вказана електронна адреса, дані про яку відповідач ніколи і нікому не розголошувала. Ця пошта служить виключно для підтримки Google аккаунту і не є робочою. У відповідача виникають сумніви щодо законності отримання позивачем інформації про вказану електронну пошту.

По тексту одного із документів, зокрема Довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб, наявний запис прізвища та ініціалів відповідача, який зроблений не нею, а іншою, невідомою відповідачу, особою.

Виписка за кредитним договором за період з 01.08.2019 р. по 14.12.2020 р. має суперечливий і не зрозумілий характер, оскільки не є зрозумілим рух коштів (від кого до кого) та не пояснює розмір сум, які зазначені; у зведених даних, наведених на початку виписки та наприкінці виписки, зазначено про відсутність заборгованості відповідача і немає даних про зворотнє у будь-якому обсязі. Крім того, відповідач не розуміє деякі записи взагалі, не може надати їм оцінку, сокільки вона не є фахівцем у банківській справі. Також не є зрозумілим яке відношення до відповідача має ОСОБА_2 , виписка якого також додана до документів, які стосуються відповідача.

Стосовно стягнення з неї витрат на правничу допомогу, відповідач вважає, що обґрунтування позивачем Договором про надання правової допомоги положень ст. 137 ЦПК України як на підставц свої вимог у цій частині є у даному випадку некоректним та необґрунтованим, оскільки вказаною статтею передбачені саме витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, яким ФОП ОСОБА_3 (надалі - Виконавець) не є.

Крім того, якщо припустити, що ФОП ОСОБА_3 дійсно надала позивачу юридичну допомогу, то із змісту наданих позивачем доказів виникає низка питань та право відповідача на декілька стверджень (висновків), а саме: 1) не є зрозумілим звідки позивачу було відомо скільки годин витратить виконавець на виконання саме цього замовлення, як то вказано у Заявці...№ 8 від 12.10.2024 р.; 2) позивачем не надано належних доказів на підтвердження оплати ним цих витрат у розмірі 16 000,00 грн. Надана останнім платіжна інструкція від 19.11.2024 р. за № на суму 128 000,00 грн. сплачених Виконавцю з призначенням платежу «Надання правової допомоги згідно договору № 02-09/2024-3 від 02.09.2024 р. про надання правової допомоги» має загальний вигляд і ніяким чином не підтверджує оплату саме заявлених позивачем витрат у даній справі.

На підставі викладеного вище, відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

20.01.2025 від представника ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М.М. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що детально ознайомившись з відзивом на позовну заяву, вважають його необґрунтованим, таким який не спростовує підстави, які зазначені в позовній заяві, та таким, який не підлягає взяттю до увагу, з огляду на наступне.

По-перше, Відповідач прямо не заперечує факт укладання договору, отримання грошових коштів та виникнення зобов`язань між сторонами. Посилання відповідача на те, що вона не пам`ятає всіх обставин є безпідставними та такими, що не підлягають взяттю до уваги.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Кредитного договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.

До матеріалів позовної заяви була надана виписка по рахунку із зазначенням номеру договору, дати та даних Позичальника. Виписка оформлена та завірена відповідальною особою належним чином.

5 розділ Договору містить застереження наступного змісту: Позичальник підтверджує, що він отримав від Банку інформацію про умови кредитування, надання якої передбачено чинним законодавством України, правила та тарифи. Дане застереження засвідчене особистим підписом відповідача, що беззаперечно підтверджує факт ознайомлення відповідача з усіма умовами та Правилами отримання та користування кредитними коштами.

Договір з додатками підписаний Позичальником, докази того, що вказаний підпис не належить Позичальнику відсутні. Висновків почеркознавчої експертизи про невідповідність підпису відповідачем не надано.

З огляду на вказане, вважають, що викладені у відзиві пояснення відповідача є такими, які будуються лише на словах, непідтверджені відповідними доказами в розумінні норм цивільного процесуального законодавства.

Відповідач вказує лише на недоведеність факту існування кредитного зобов`язання, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому Позивач зазначає, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківській установі і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його картку (рахунок) не надходили. Зокрема, вона мала можливість здійснити запит до банку та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування. Таким чином відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень

У відповіді на відзив зазначено, що Відповідач не був позбавлений можливості відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення кредитора в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно з цим договором та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте, у вказаний строк відповідач від договору не відмовлявся, жодних заперечень щодо його змісту не висловлював, що свідчить про його згоду з умовами укладеного договору.

Доказів звернення до Кредитодавця відповідач до суду також не надав.

В тому числі, слід зазначити, що відповідач здійснював часткове погашення за кредитним договором, таким чином підтвердив свою згоду з погодженими сторонами умовами Договору. Внесення Відповідачем грошових коштів на рахунок кредитодавця, є визнанням існування зобов`язань за Договором, що, у свою чергу, фактично вказує на підтвердження волевиявлення Відповідача на укладення договору та погодження всіх умов договору. Адже, без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати кошти.

Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не погашена, проценти за користування кредитними коштами не сплачені, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість.

Не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, Відповідач порушив норми законодавства та умови договору.

З огляду на вищевикладене, оскільки Банк, правонаступником якого за договорами факторингу та відступлення права вимоги є позивач, виконав всі передбачені заявою умови щодо надання відповідачу кредитних коштів, а останній, за укладеним договором вказані грошові кошти отримав, однак свої зобов`язання щодо їх повернення відповідно до умов договору не виконав, хоча таку можливість мав, але без поважних причин цього не зробив, можна дійти до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором, а отже вимога позивача про стягнення заборгованості за основною сумою боргу кредиту, заборгованості за відсотками ґрунтується на вимогах закону, а відтак підлягає задоволенню в повному обсязі.

По-друге, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.

Будь-яких перешкод для виконання зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту первісному кредитору у Відповідача не було.

Однак, Відповідачем не надано будь-яких доказів щодо погашення заборгованості за Договором, ні новому, ні попереднім кредиторам, внаслідок чого утворилася заборгованість у заявленій до стягнення сумі.

Крім того, відступлення права вимоги жодним чином не впливає на кредитні зобов`язання позичальника.

Представник позивача звертає увагу, що позовна заява, на виконання вимог цивільного процесуального законодавства, містить попередню суму судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з пред`явленням даного позову та розгляду справи у суді в тому числі і 16 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Варто зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Отже, Позивач надав суду достатні, належні та достовірні докази для підтвердження витрат на правову допомогу. Надана до матеріалів позовної заяви платіжна інструкція має на меті проведення авансового платежу, що є поширеною практикою у договірних відносинах, особливо коли йдеться про об`ємну юридичну підтримку, яка може охоплювати сотні заявок на надання правової допомоги. Відповідно, платіжна інструкція містить лише авансовані платежі по сотням заявок на надання юридичної допомоги в тому числі і згідно заявки №8, та аж ніяк не є остаточною оплатою за послуги, надані за Актом №2.

Також, слід зазначити, що відповідно до відкритих даних, а саме відповідно до даних з Єдиного реєстру адвокатів України, ОСОБА_3 є діючим адвокатом (свідоцтво № 21/1637, видане Радою адвокатів Закарпатської області від 12/9/2018 року). Витяг з реєстру додається.

На підставі вищенаведеного, позивач просить суд прийняти до уваги зазначені факти та відхилити будь-які аргументи Відповідача, що намагаються перекласти наслідки договірних відносин між позивачем та третіми особами на результати цього судового процесу.

Крім того, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте, Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Твердження представника Відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями.

Відповідачем ніяких активних дій та звернень до позивача з приводу врегулювання спору (шляхом розробки Акту звірки; реструктуризації боргу) так і не було здійснено. Відтак, витрати позивача на правничу допомогу були неминучими та є обґрунтованими і доведеними.

Отже, виходячи з вищезазначеного, представник ТОВ «Коллект Центр» просить долучити до матеріалів справи відповідь на відзив Позивача та позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Ознайомившись із змістом відповіді на відзив, відповідач 27.01.2025 року подала заперечення на відповідь на відзив, зі змісту яких вбачається, що відповідач категорично заперечує проти стверджень позивача стосовно того, що вона у відзиві прямо чи побічно визнала факт отримання та використання кредитних коштів, про які йдеться у позові.

Відповідач в черговий раз заявляє, що вона не отримувала кредит та не користувалась кредитними коштами, зазначеними у позовній заяві.

Відповідач повторно наголошує, що Позивачем не надано доказів на підтвердження факту отримання та використання нею кредитних коштів, про які заявлено у позові, і які б відповідали вимогам ст. ст. 77, 78 ЦПК України. Тобто позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт отримання та використання відповідачем кредитних коштів.

Відповідач має намір звернути увагу суду на ще один дуже важливий факт, що відповідно до положень ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про затримку споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів шонайменше на один календарний місяць із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Таким чином, вказаним законодавчим актом передбачене обов`язкове напрвлення на адресу споживача (позичальника) відповідного повідомлення, претензії, вимоги і т.п. Як вже зазначалось відповідачем у відповіді на позов є незрозумілим той факт, чому первісним кредитором та/або наступними кредиторами така вимога ані поштовим відправленням, ані на електронну адресу відповідача не направлялись. Ця обставина надає відповідачу підстави стверджувати, що наступними кредиторами, зокрема позивачем цілеспрямовано затягувалась процедура повідомлення відповідача про ситуацію, що склалась, з метою завищування позовних вимог, що в свою чергу позбавило відповідача права та можливості розібратись в ситуаціі якомога раніше.

Крім того, як вже наголошувалось відповідачем, позивачем не надано належних доказів на підтвердження оплати заявлених ним у позові як вже понесених витрат у розмірі саме 16 000,00 грн. Відповідач просить критично ставитись до пояснень позивача у відповіді на відзив з цього приводу , а також і про те, що надана платіжна інструкція (від 19.11.2024 р. за № на суму 128 000,00 грн.) «...має на меті проведення авансового платежу, що є поширеною практикою у договірних відносинах, особливо коли йдеться про об?ємну юридичну підтримку, яка може охоплювати сотні заявок на надання правової допомоги..», оскільки умовами договору, зокрема п. 4.2. Договору № 02-09/2024-3 від 02.09.2024 р. про надання правової допомоги передбачено, що Клієнт (позивач у даній справі) зобов?язується оплатити надані Виконавцем послуги після надання Виконавцем Клієнту відповідного рахунку для оплати, а п. 4.3. передбачає для оплати наявність факту виконання заявки клієнта виконавцем. Оплата вартості замовлених послуг авансовим платежем не передбачена вказаним договором.

Відповідач просить критично оцінювати ствердження позивача і про те, що відповідачем ніяких активних дій та звернень до позивача з приводу врегулювання спору здійснено не було, так як позивач суперечить сам собі. У відповіді на відзив позивач підтверджує той факт, що ним жодного належного звернення до відповідача здійснене не було, хоча такий обов?язок передбачений для наступних кредиторів нормами чинного законодавства та умовами наданих до позову позивачем договорами про перехід права вимоги, про що відповідачем також було заявлено у відзиві на позов. Отже, позивачем про себе як про кредитора заявлено не було. Отже, відповідач не могла знати що відбувається і до кого ж із запитаннями вона повинна була звертатись. Жодних дій чи заходів з приводу досудового вирішення спору позивачем не вчинялось. Відповідач вважає, що в даній ситуації, з огляду приписів ч. 2 ст. 517 ЦК України, саме з боку позивача повинні були вчинятись такі дії. Отже, наведене також свідчить про те, що позивач цілеспрямовано ані протягом 2023 р., ані протягом 2024 р. не звертався з офіційним відповідним повідомленням до відповідача з метою завищування позовних вимог в майбутньому,

На підставі наведеного вище, відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.04.2025 року було витребувано у Акціонерного товариства "Укрсиббанк" (; 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12) інформацію щодо видачі ОСОБА_1 картки згідно умов Договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 0 від 01.08.2019 року; докази передачі цієї картки відповідачу.

23.05.2025 року до суду надійшли витребувані документи.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся в установленому законом порядку.

Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, жодних клопотань або заяв на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 01.08.2019 року АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 0, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 24260,00 грн.

Відповідно до графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту, які зазначені в додатку № 1 до Договору № 00, останній платіж за кредитом вноситься 02.08.2021 року.

14.12.2020 року було укладено договір № 192, відповідно до якого АТ «Укрсиббанк» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0.

15.12.2020 року було укладено договір № 04/15/12/2020/1, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0.

10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» права вимоги за кредитним договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0.

Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 0.

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 року.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3 ст. 207 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

До матеріалів справи долучений Витяг з Реєстру Боржників до Договору Факторингу № 192 від 14.12.2020 р., згідно якого заборгованість відповідача за кредитним договором № 0 станом на 14.12.2020 р. становить 25362,59 грн.

Також долучений Витяг з Реєстру Боржників до Договору Факторингу № 04/15/12/2020/1 від 15.12.2020 року, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 станом на 14.12.2020 р. становить 25362,59 грн.

Згідно з розрахунку заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» (кр. дог. 0) станом на 10.01.2023 р. становить 44 535,73 грн., яка складається з: 17163,13 грн. заборгованість по основній сумі кредиту; 27372,60 грн. нараховані відсотки.

Відповідно до розрахунку заборгованості, загальна заборгованість за договором за період з 10.01.2023 року по 13.11.2024 року включно складає 77102,60 грн.

Разом з тим, як вбачається з Графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту, який зазначено у Додатку № 1 до Договору № 0 від 01.08.2019, останній платіж в межах кредиту відповідач повинен здійснити 02.08.2021 року.

Таким чином, у договорі сторони обумовили строк повернення кредиту 02.08.2021 року, а можливість нараховувати проценти за межами строку кредитування визначена у розділі, що регулює питання відповідальності сторін, тобто як санкція за неналежне виконання зобов`язань.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної норми закону такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у своєму правовому висновку, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у зв`язку з чим висновок про наявність підстав для стягнення заборгованості за процентами поза строком кредитування є помилковим.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема провстановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 24 місяці, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації.

Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Враховуючи викладене, суд вважає, що зазначена сума кредиту та проценти за користування кредитом у розмірі 77102,60 грн. є несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

А тому суд вважає справедливим взяти до уваги розрахунки заборгованості, які охоплюють період, починаючи з дати надання кредиту, тобто 01.08.2019 року, по дату останнього платежу, визначеним графіком платежів, тобто 02.08.2021 року.

Розрахунок заборгованості станом на 13.11.2024 є таким, який значно виходить за межі періоду кредитування, тому суд вважає справедливим стягнути з відповідача заборгованість, яка зазначена у двох попередніх розрахунках, тобто стягнути з ОСОБА_1 44535,73 грн.

Щодо вимоги представника позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн., суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону).

За приписами ч.3 ст.27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 30 Закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд у постанові від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України" (§ 80), від 10.12.2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (§ § 34-36), від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 року у справі "Баришевський проти України" (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

До позовної заяви ТОВ «Коллект Центр» долучено договір про надання правової допомоги №02-09/2024-3 від 02.09.2024; заявку на надання юридичної допомоги № б/н до Договору про надання правової допомоги № 02-09/2024-3 від 02.09.2024 року; не заповнений Акт № б/н Договору про надання правової допомоги № 02-09/2024-3 від 02.09.2024 року про надання юридичної допомоги та тарифи на послуги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 .

Суд вважає, що платіжна інструкція № від 19.11.2024 року не може бути доказом понесених витрат ТОВ «Коллект Центр» на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн. в рамках даної справи, оскільки зі змісту наданої платіжної інструкції вбачається, що ТОВ «Коллект Центр» було сплачено ФОП ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 128000,00 грн., але у квитанції відсутні відомості про те, що ТОВ «Коллект Центр» було сплачено грошові кошти у сумі 16000,00 грн. за надання правової допомоги саме в рамках справи щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . Судом неможливо встановити, що у сплачену суму 128000,00 грн. входить заявлена сума до стягнення 16000,00 грн..

У платіжній інструкції зазначено лише про те, що оплата здійснюється за надання правової допомоги згідно договору № 02-09/2024-3 року від 02.09.2024 року про надання правової допомоги, без зазначення прізвища, ім`я, по-батькові боржника, номера та дати акту, на підставі якого здійснюється оплата.

Таким чином, у цій частині суд вважає, що судові витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн. не підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» у частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн. задоволенню не підлягають.

Згідно частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Оскільки позивач звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» і подав документи в електронній формі, при стягненні судових витрат у справі, які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають покладенню на відповідача, та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

У зв`язку з чим сплачений позивачем судовий збір необхідно покласти на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог в розмірі 1404,99 гривень.

Керуючись ст.ст.207, 509, 512, 514, 525, 526, 610, 612, 626, 628, 629, 634, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81,89, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 272, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за Договором № 0 від 01.08.2019 року у розмірі 44535,73 гривень, а також 1404,99 гривень витрат по сплаті судового збору, всього - 45940 (сорок п`ять тисяч дев`ятсот сорок) гривень 99 копійок.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 01.07.2025 року.

Повне найменування сторін:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , 01133, м.Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, оф. 306;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя А.О. Кошля