Справа № 182/6850/24
Провадження № 2/0182/508/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.07.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Рунчевої О.В.,

секретаря судового засідання Паламарчук П.Ю.,

розглянувши у залі суду в м. Нікополі у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про встановлення факту належності нерухомого майна спадкодавцю на праві приватної власності та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

18.11.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, посилаючись на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_5 , яка до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_5 не розпорядилась своїм майном та заповіту не склала. Окрім позивачки спадкоємцем першої черги є її брат - ОСОБА_3 , який спадщину не прийняв та не має наміру цього робити.

У встановлений законом строк ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом Апальковим Є.В. було заведено спадкову справу №241/2021 після смерті ОСОБА_5 . Постановою від 14.02.2024 року нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що позивачкою не надані правовстановлюючі документи на спадковий будинок. Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 08.08.1968 року, ОСОБА_5 належить на праві приватної власності будинок АДРЕСА_2 . Будинок був побудований в 1967 році. Свідоцтво на право власності видане на підставі рішення виконкому №488 від 31.07.1968 року. Право власності було зареєстроване в Нікопольському БТІ за ОСОБА_5 та записано в реєстрову книгу за № 44-1. В інших документах, а саме: плані-схемі № 24 будівництва водопроводу, датованого 07.04.1970 року, зведеного акту вартості споруд від 09.04.1985 року, землевпорядній справі по відведенню земельної ділянки в приватну власність (на підставі рішення № 463 від 23.07.1997 року), Державному акті на право приватної власності на землю від 26.08.1997 року, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1611 вже зазначена інша адреса будинку: АДРЕСА_3 . Разом з тим, будинок за адресою: АДРЕСА_2 ще з 70-х років належав зовсім іншим людям - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільного майна подружжя, а з 05.12.1979 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належав ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . На якій підставі відбулась зміна нумерації житлового будинку з надвірними будівлями, належними ОСОБА_5 , позивачу не відомо, але вона припускає, що зміна нумерації відбулась наприкінці 1960 початку 1970 років, шляхом добудування на вулиці інших житлових будинків та присвоєння їм нумерації.

З цих підстав ОСОБА_1 просить суд встановити факт належності на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на вище згаданий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.01.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 91-92).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.01.2025 року приватного нотаріуса Апалькова Є.В. зобов`язано надати спадкову справу після смерті ОСОБА_5 (а.с.93-94).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.04.2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.162-163).

17.07.2025 року до канцелярії суду від позивачки та її представника ОСОБА_2 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, кожна окремо, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити (а.с.169,170).

27.02.2025 року до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення представника Нікопольського виконкому Ільєнко М.Л., в яких вона виклала позицію відповідача стосовно природи позовних вимог, а саме: встановлення факту належності житлового будинку спадкодавцю підлягає розгляду в порядку окремого позовного провадження, визнання права власності на даний будинок в порядку позовного провадження. 05.03.2025 року на адресу суду додатково направили заяву про розгляд справи без участі представника виконавчого комітету Нікопольської міської ради, не заперечують проти задоволення вказаної позовної заяви (а.с.153-155).

17.07.2025 року відповідач ОСОБА_3 надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечує (а.с.171).

Третя особа ОСОБА_4 також просив суд розглядати справу без його участі, проти позову не заперечує, про що надав відповідну заяву (а.с.172).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.9.). На підтвердження факту родинних відносин позивакою надані свідоцтво про її народження (а.с.10) та свідоцтво про укладення шлюбу, згідно якого дошлюбне прізвище ОСОБА_8 вона змінила на ОСОБА_9 при реєстрації шлюбу з ОСОБА_10 (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Заповіту за життя ОСОБА_5 не склала.

Частина 2 ст. 1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцем першої черги, окрім позивачки, є її брат ОСОБА_3 , який у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернувся, фактично спадщину також не прийняв.

ОСОБА_1 , в свою чергу, звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Апалькова Є.В. із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого нотаріусом було відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_5 за №241/2021 (а.с.118-152). Але постановою від 14.02.2024 року нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що позивачкою не надані правовстановлюючі документи на спадковий будинок (а.с.14).

При дослідженні письмових доказів справи суд встановив, що ОСОБА_5 на підставі свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок, виданого Виконавчим комітетом Нікопольської міської Ради Дніпропетровської області 08 серпня 1968 року, належав житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15). Свідоцтво на право власності видане на підставі рішення виконкому № 488 від 31.07.1968 року. Право власності було зареєстроване в Нікопольському БТІ за ОСОБА_5 та записано в реєстрову книгу за № 44-1. Дана адреса також зазначається в акті приймання в індивідуальне володіння, інвентаризаційній справі (а.с.16-17,18-23). Разом з тим, в інших документах, а саме: плані-схемі № 24 будівництва водопроводу, датованого 07.04.1970 року, зведеного акту вартості споруд від 09.04.1985 року, землевпорядній справі по відведенню земельної ділянки в приватну власність (на підставі рішення № 463 від 23.07.1997 року), Державному акті на право приватної власності на землю від 26.08.1997 року, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1611, домовій книзі вже зазначена інша адреса будинку: АДРЕСА_1 (а.с.24 -33).

Крім того, відповідно до прибудинкової книги (на титульному аркуші є виправлення номеру будинку на цифру 3) ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 були зареєстровані в даному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка і на теперішній час зареєстрована там, про що є відповідна відмітка в її паспорті (а.с.79). Відмітка про реєстрацію саме за цією адресою також міститься в копії паспорта ОСОБА_5 , який було видано в січні 2000 року (а.с.76).

Відповідно довідки № 1698 від 15.09.2021 року, житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (1а- за документами) належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 08.08.1968 року, виданого виконкомом Нікопольської міської ради в частці 1/1 (а.с.34). Аналогічні відомості містяться в довідці КП «НМБТІ» № 811 від 30.01.2024 року (а.с.35).

В вересні 2021 року була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.54-58).

В свою чергу домоволодіння АДРЕСА_1 належало ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільного майна подружжя, а з 05.12.1979 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належало ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . На підставі рішення Нікопольської міської Ради народних депутатів № 92 від 19.02.1997 року вищезазначеним особам було передано у приватну власність для обслуговування житлового будинку земельна ділянка площею 0,0469 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 (Державний акт на право приватної власності на землю від 02.03.1997 року зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1305) (а.с.37). На підставі договору дарування від 22.11.2018 року вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка належать ОСОБА_4 на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.01.2017 року (а.с.38-40) та договору дарування від 22.11.2018 року (а.с.42-43).

Приватним нотаріусом Апальковим Є.В. були зроблені відповідні запити для отримання інформації щодо зміни нумерації житлового будинку до Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю Нікопольської міської ради, до Голови Нікопольської міської ради, до Державного архіву Дніпропетровської області, до КП «НРБТІ» ДОР». Але жодною з наданих зазначеними установами відповідей не підтверджено факт зміни нумерації житлового будинку по АДРЕСА_4 (а.с.72,73,74).

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У відповідності до п. 7 вказаної вище Постанови, суд вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Зауваження виконавчого комітету Нікопольської міської ради щодо розгляду в порядку окремого провадження позовної вимоги щодо встановлення факту належності спадкового домоволодіння померлій ОСОБА_5 до уваги судом не приймається, оскільки в даному випадку існує спір про право, що унеможливлює її розгляд в порядку окремого провадження.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позивачкою доведено належними та допустимими доказами факт належності померлій ОСОБА_5 домоволодіння з надвірними будівлями та земельної ділянки, загальною площею 0,0642, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки встановлення даного факту неможливо поза судовим порядком, а цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка обрала спосіб захисту свого майнового права, визначений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1ст. 1299 ЦК України, спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього позивачці необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

На підставі викладеного вище, суд вважає, що позивачка має право на спадкування майна, що залишилося після смерті її матері, але не може реалізувати його через зазначені вище причини. Дослідивши надані письмові докази, суд приходить до висновку, що спадкодавцю ОСОБА_5 на момент смерті на праві приватної власності належали домоволодіння з надвірними будівлями та земельна ділянка, загальною площею 0,0642, що розташовані саме за адресою: АДРЕСА_1 . А також, враховуючи досліджені письмові докази, визнання відповідачами позовних вимог, суд вважає позовні вимоги щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті матері є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, ст. ст. 15, 16, 1216, 1218, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 51, 141, 259, 263-265,280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про встановлення факту належності нерухомого майна спадкодавцю на праві приватної власності та про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_5 загальною площею 46, 6 кв.м., житловою площею 40,9 кв.м., допоміжною площею 5,7 кв.м., який складається з літньої кухні літера "Б", підвалу літера Бпд, сараю літера "В", вбиральні літера " Д", навісу літера "Е", душу літера "Ж", споруджень 1-4.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , на наступне майно:

а) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_5 , загальною площею 46, 6 кв.м., житловою площею 40,9 кв.м., допоміжною площею 5, 7 кв.м., який складається з літньої кухні літера «Б»; підвалу літера Бпд, сараю літера «В», вбиральні літера «Д», навісу літера «Е», душу літера «Ж», споруджень 1-4;

б) земельну ділянку, загальною площею 0,0642га, кадастровий номер :03:080:0021, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В. Рунчева