КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2369/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» адвоката Омельченка Євгена Володимировича на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року (суддя Єросова І.Ю.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

у листопаді 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № б/н від 27 лютого 2017 року у розмірі 84235,13грн станом на 17 вересня 2023 року та судові витрати по справі.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 27 лютого 2017 року ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою тримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі анкети-заяви відповідачкою ініційовано встановлення кредитного ліміту на банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до рахунку. Відповідачці надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач посилався на те, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується її підписом у заяві.

Позивач стверджував, що виконав свої зобов`язання за договором, надав відповідачці кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору, однак відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 17 вересня 2023 року має заборгованість в розмірі 84235,13грн, яка складається із заборгованості за кредитом 49 857,34грн та заборгованості за відсотками 34 377,79грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник АТ «Акцент-Банк» адвокат Омельченко Є.В. просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Представник позивача зазначає, що суд помилково послався на відсутність підпису

позичальника на Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах, оскільки відповідачка в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Боржник користувалася кредитом, отже ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодилася з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

Представник позивача вважає, що своїм підписом під ретельно прочитаним кредитним договором позичальник підтвердила факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких є застереження у чинному на той час законодавстві, в тому числі й постанові НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, і саме це є доказом обізнаності позичальника з усіма умовами кредитування на момент підписання кредитного договору.

Представник позивача зазначає, що у разі висновку суду про непогодження між сторонами процентної ставки, яка зазначена позивачем, суд повинен був стягнути відсотки у розмірі облікової ставки Національного банку України відповідно до положень статті 1048 ЦК України.

Крім того представник позивача вважає, що навіть приймаючи до уваги правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року в справі № 342/180/17, суд повинен був стягнути з відповідачки заборгованість за тілом кредиту, як це фактично зробив Верховний Суд у зазначеній постанові, однак судом і цю позицію не було взято до уваги.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України, які діяли на час відкриття апеляційного провадження, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 11 липня 2014 року відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку.

Відповідно до довідки, ОСОБА_1 був відкритий рахунок № НОМЕР_1 та видані платіжні картки № НОМЕР_2 строком дії до лютого 2021 року та № НОМЕР_3 строком дії до грудня 2024 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 17 вересня 2023 року по рахунку, відкритому відповідачці, наявна заборгованість, яка становить 84 235грн 13коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів укладення між сторонами кредитного договору та погодження істотних умов договору, отримання відповідачкою кредитних коштів, а також не доведено розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У частині першій статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також

юридичні особи.

Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 чинного ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц сформульовано висновок, що якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року, чинного на час пред`явлення позову та розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі. При цьому незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі.

Згідно із статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 473/1433/18 викладено такі правові висновки: «цивільне-процесуальне законодавство України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі.

Отже, ЦПК України визначає порядок процесуального правонаступництва лише у тих справах, де сторона учасник процесу, вибула з певних причин, у тому числі й у зв`язку зі смертю після відкриття провадження у справі. У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі. Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Таким чином, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку статті 55 ЦПК України можливо лише шляхом залучення правонаступника померлої сторони за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства.

За таких обставин, оскільки чинним законодавством України не передбачено судового вирішення спору з особою, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог статті 25 ЦК України припинено, та в силу вказаного вище не могла бути стороною у справі, провадження у справі в частині

позовних вимог, пред`явлених до відповідача, який на час звернення з позовом до суду вже помер, підлягало закриттю з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства».

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що відомості про реєстрацію місця проживання відповідачки ОСОБА_1 на час звернення позивача з позовом відсутні (с.с.55), хоча позивачем суду була надана копія паспорта відповідачки, у якому наявна відмітка про реєстрацію місця проживання відповідачки (с.с.41-42).

Перевіряючи підстави зняття відповідачки з реєстрації місця проживання, апеляційним судом отримана відповідь відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 жовтня 2024 року, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знята з реєстрації місця проживання 22 жовтня 2021 року у зв`язку із смертю (с.с.81-82).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті від 4 березня 2025 року, наданого апеляційному суду Київським відділом державної реєстрації смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстрація смерті здійснена 22 жовтня 2021 року Обухівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис 845 (с.с.90-92).

Позивач звернувся до суду з даним позовом у листопаді 2023 року, провадження у справі відкрито ухвалою судді Святошинського районного суду міста Києва від 16 листопада 2023 року.

Отже, на час звернення позивача до суду з даним позовом та відкриття провадження у даній справі відповідачка ОСОБА_1 померла, тому вона не могла бути стороною у справі, а відтак суд першої інстанції повинен був відмовити у відкритті провадження у справі, а помилкового відкривши провадження, повинен був його закрити, з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Не перевіривши підстав зняття відповідачки з реєстрації за місцем постійного проживання, суд першої інстанції розглянув позовну заяву, пред`явлену до відповідачки, яка на час звернення до суду вже померла.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, воно підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищезазначені обставини, апеляційний не оцінює доводи апеляційної скарги та висновки суду першої інстанції у даній справі.

Керуючись статтями 255, 367, 369, 374, 377, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» адвоката Омельченка Євгена Володимировича задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостізакрити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до

Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук