Справа № 309/1547/25
Провадження № 2/302/322/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Повідайчика О.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін в залі судових засідань цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» (далі ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», товариство, позивач, кредитор), діючи через представницю Топчий Д.А., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 31 122,40 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 23 грудня 2024 року між сторонами було укладено в електронній формі Договір про надання грошових коштів у позику № на підставі якого позивачем було надано відповідачці кредит на споживчі потреби в сумі 10 000,00 грн на строк 360 днів зі сплатою процентів за стандартною ставкою 1 % протягом перших 180 днів та 0,87% з 181 дня й до закінчення строку договору або фактичного повернення всієї суми кредиту (за першою подією). Комісія за надання кредиту становить 15%. Позивач виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_1 та надав їй кредит, натомість відповідачка допустила порушення виконання зобов`язань не повернула кредитні кошти, нараховані проценти й комісії, що в свою чергу стало підставою для нарахування неустойки. У зв`язку з порушенням позичальницею взятих на себе зобов`язань позивач звернувся з цим позовом до суду та просив з наведених підстав стягнути з ОСОБА_1 суму 28 700,40 грн, з яких: 10 000 грн основний борг, 12 200 грн проценти, 1 500 грн комісія, та 5 000 грн пеня.

Позовна заява була подана ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» до Хустського районного суду Закарпатської області 01.05.2025 та ухвалою судді від 05.05.2025 була передана за територіальною підсудністю до Міжгірського районного суду Закарпатської області, куди надійшла 28.05.2025.

Ухвалою судді від 29.05.2025 було відкрито провадження в справі й постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Поштовим оператором АТ «Укрпошта» зазначена ухвала судді з позовними матеріалами була вручена 27.06.2025.

Ухвалою суду від 04.06.2025 було задоволено клопотання позивача й витребувано докази щодо руху коштів на карткових рахунках відповідачки 23.12.2024.

Відповідачка ОСОБА_1 , діючи через представницю адвокатку Гренджа В.Ю., 07 липня 2025 року, з дотриманням встановленого судом строку, подала відзив на позов у якому визнає позов частково, а саме в частині обставин і вимог, що стосуються стягнення основного боргу та відсотків за користування кредитними коштами, а в частині стягнення пені та комісій просить відмовити, посилаючись на незаконність і необґрунтованість цих вимог.

Представницею позивача Топчий Д.А. 16.07.2025, у межах установленого судом строку, подано відповідь на відзив, у якому вона стверджує про необґрунтованість доводів відповідачки й просить задовольнити позов повністю

Заперечення на відповідь від відповідачки не надійшло.

Повно та всебічно розглянувши позовну заяву та заяви учасників по суті й додані до них докази на обґрунтування заявлених вимог і заперечень, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитор/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

23 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № (далі Кредитний договір) у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» через інформаційно-телекомунікаційну систему ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» (далі ІКС).

Пунктами 2.2.-2.5 Кредитного договору (а.с. 26-50) передбачено, що товариство надає позичальнику кредит в сумі 10 000 грн на строк 360 днів зі сплатою процентів кожні 30 днів та поверненням кредиту відповідно до графіка, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти й комісію та виконати інші обов`язки за договором.

Пунктом 2.6.1. установлено розмір процентної ставки, зокрема стандартна ставка 1% за кожен день користування застосовується впродовж перших 180 днів з дати укладення Кредитного договору та 0,87% з 182 дня й до моменту закінчення дії договору або фактичного повернення всієї суми кредиту (за першою подією).

Відповідно до пункту 2.7 Кредитного договору комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту й нараховується в день його надання.

Денна процентна ставка становить 0,98% (п. 2.11 Кредитного договору).

Пунктом 3.1. Кредитного договору передбачено, що кредитні кошти надаються в безготівковій формі на поточний рахунок Позичальника, включаючи платіжну картку НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 7.3. Кредитного договору позичальник повинен виплатити товариству штраф у розмірі 28% від суми простроченого платежу за кожен випадок невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, включаючи прострочення сплати платежів кредиту та процентів.

За порушення позичальником строків повернення позики та/або сплати процентів пунктом 7.4 Кредитного договору передбачено нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, але не більше 15% від суми простроченого платежу.

Із зазначеного договору встановлено, що він підписаний одноразовим ідентифікатором 9295, який був надісланий на фінансовий номер телефону відповідача НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 надала сукупність своїх ідентифікуючих персональних даних, зокрема фінансовий номер телефону й реквізити електронного платіжного засобу 5168-74ХХ-ХХХХ-5931 для перерахунку коштів.

Факт надіслання одноразового ідентифікатора підтверджується роздруківкою з ІКС позивача (а.с. 89).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 23.12.2024 (а.с. 90-92), позичальником за яким є ОСОБА_1 заборгованість складає: 10 000,00 грн сума кредиту (основний борг); 12 200,00 грн проценти, 1 500,00 грн комісії, 5 000 грн пеня, що разом становить 28 700,00 грн. Розрахунок проведено за період з 23 грудня 2024р. по 24 квітня 2025 р.

Розрахунок заборгованості за договором відповідачкою не спростований, натомість визнано позов в частині основного боргу й процентів та не визнано в частині нарахування й стягнення комісії і пені з підстав їх необґрунтованості й незаконності.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані їй позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Частиною 1 ст.1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.ч.3-6,8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч.12 ст.11 вказаного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.

Суд враховує, що до укладення Кредитного договору позивачем було ідентифіковано особу ОСОБА_1 в ІКС товариства (а.с. 23, 24). Відтак, беручи до уваги визнання відповідачкою позову в цій частині й з урахуванням описаних вище установлених відомостей, суд уважає встановленим факт підписання кредитного договору сторонами.

З наведеного суд висновує, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі.

Суд визнає встановленим, що 23.12.2024 між сторонами укладено кредитний договір № у електронному вигляді шляхом підписання ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором в ІКС товариства, особа якої до укладення договору була встановлена й перевірена належним чином.

Укладаючи кредитний договір, сторони погодили всі істотні умови договору, зокрема, суму кредиту, відсоткову ставку та строк кредитування.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів, підтверджується листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 24.04.2025 № 7/9925 (а.с. 25), з якого слідує, що 23.12.2024 о 6:13 було перераховано суму 10 000,00 грн на картку № НОМЕР_1 , номер транзакції НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 . Відповідачкою визнається позов у цій частині.

Відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 000 грн.

Розмір процентів за період кредитування з 23 грудня 2024р. по 24 квітня 2025 р. становить 12 200,00 грн. Вимога щодо стягнення процентів у сумі 12 200,00 грн визнається відповідачкою. Суд доходить висновку, що нарахований розмір процентів є обґрунтованим, відповідає умовам договору, а відтак наявні підстави для задоволення позову в цій частині.

Щодо стягнення з відповідачки заборгованості за комісією в розмірі 1 500,00 грн суд дійшов таких висновків.

Пунктом 1.12. Кредитного договору передбачено, що комісія за надання кредиту це грошові кошти, які Позичальник зобов`язується сплатити товариству згідно умов цього договору, як плату за надання кредиту (якщо умовами договору передбачено сплату комісії за надання кредиту). Комісія за надання кредиту нараховується одноразово в день надання кредиту, якщо умовами договору передбачено сплату комісії за надання кредиту.

Відповідно до пункту 2.7 Кредитного договору комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту.

Абзацом 4 ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до пункту 4) ч. 1 ст. 1 цього Закону загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Тобто законом передбачено право сторін передбачити сплату комісій, пов`язаних з наданням і отриманням кредиту, якщо воно обумовлюється необхідністю надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця. Водночас економічна сутність зазначених комісій повинна бути розкрита споживачеві для забезпечення його повною інформацією по кредиту.

Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду, викладеного в постанові від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21 якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Суд зауважує, що Кредитодавець не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з наданням кредиту. В перелік послуг пов`язаних з обслуговуванням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена комісія за обслуговування позивач зазначив інформаційні, консультаційні та інші послуги. Натомість пунктом 2.14. Кредитного договору передбачено, що укладення цього договору не потребує укладення договорів щодо надання додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. Пунктом 2.15 Кредитного договору встановлено, що за цим договором не передбачено надання Товариством Позичальнику додаткових та/або супутніх послуг. Оцінивши зазначені положення Договору у взаємозв`язку, суд висновує про їх суперечливість і взаємовиключність, а відтак положення пункту 2.7. Кредитного договору щодо сплати позичальником Комісії є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відтак суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією в сумі 1 500,00 грн.

В частині вимог щодо стягнення з відповідача пені в сумі 5 000,00 грн суд зауважує, що відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві й перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак вимоги в частині стягнення неустойки не ґрунтуються на вимогам закону, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором надання грошових коштів у кредит № від 23.12.2024 у розмірі 22 200,00 грн (двадцять дві тисячі двісті гривень 00 коп.), яка складається з основного боргу в сумі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 коп.) та процентів 12 200,00 грн (дванадцять тисяч двісті гривень 00 коп.). З наведених мотивів і міркувань суд уважає, що в задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача суми 5 000,00 грн пені та 1 500,00 грн комісії належить відмовити.

Згідно з приписами ст. 141 ЦПК України, з врахуванням часткового задоволення позову (77,35%) з відповідачки на користь позивача слід стягнути на часткове відшкодування витрат із сплати судового збору суму 1 873,73 грн (одна тисяча вісімсот сімдесят три гривні 73 коп.).

На підставі викладеного, відповідно до 526, 610, 611, 612, 1049, 1050, 1054 Цивільного Кодексу України, керуючись ст. 12, 13, 19, 81, 137,141, 263-265, 267,273, 280, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» (вул. Болсуновська, 8, поверх 9, м. Київ, 01014, код за ) заборгованість за договором надання грошових коштів у кредит № від 23.12.2024 у розмірі 22 200,00 грн (двадцять дві тисячі двісті гривень 00 коп.), яка складається з основного боргу в сумі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 коп.) та процентів 12 200,00 грн (дванадцять тисяч двісті гривень 00 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» (вул. Болсуновська, 8, поверх 9, м. Київ, 01014, код за ) на часткове відшкодування витрат по сплаті судового збору суму 1 873,73 грн (одну тисячу вісімсот сімдесят три гривні 73 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне рішення суду складено 28.07.2025.

Головуючий суддя О.І. Повідайчик