Єдиний унікальний номер: 378/727/25
Провадження № 2/378/320/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

оловуючого - судді: Марущак Н. М.

за участю секретаря: Замші В. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в селищі Ставище справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулося ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , з посиланням на наступне.

09 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» було укладено кредитний договір № .

07.10.2016 між ТОВ «ФК» «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» укладено Договір факторингу № ТАСЦФР-10-2016, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК»«ЦФР» передає (відступає) АТ «Таскомбанк» за плату належні йому права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

28.02.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № НІ/11/16-Ф, у відповідності до умов якого АТ «Таскомбанк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 21232,03 грн.

Відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість у сумі 21232,03 грн., з яких 16110,23 грн. за основною сумою боргу, 1,83 грн. за відсотками, 5119,97 грн. за комісією.

16 лютого 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Інвеструм» було укладено кредитний договір № 26092-02/2023.

30.08.2023 між ТОВ «Інвеструм Груп» (колишня назва ТОВ «ФК«Інвеструм») та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 30082023/1, у відповідності до умов якого ТОВ «Інвеструм Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Інвеструм Груп» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників, у тому числі і до ОСОБА_1 по вищевказаному кредитному договорі.

Відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість у сумі 15600 грн., з яких 4000 грн. за основною сумою боргу, 11600 грн. за відсотками.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вищевказаним кредитними договорами № від 09.10.2020 року в сумі 21232,03 грн. та № 26092-02/2023 від 16.02.2023 року в сумі 15600 грн., а всього 36832,03 грн. та понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 18.06.2025 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а. с. 69 - 70).

В судове засідання представник позивача не прибув, про час та місце розгляду справи ТОВ «ФК «ЄАПБ» повідомлене належним чином (а. с. 74. 76), в позовній заяві позивач справу просить розглядати без участі представника товариства (а. с. 5 зв.)

Відповідачка в судове засідання не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 78), відзив на позовну заяву не надала.

Зважаючи та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 ст. 178 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

09.10.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № (а. с. 7), згідно якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі 20725,86 грн. безготівковим шляхом на будь-які цілі строком на 60 днів.

Згідно з п. 1.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в даному договорі.

Згідно п. 1.4 Договору, підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами: 18431,94 грн. на користь ТОВ «ФК «ЦФР» на погашення кредиту № від 14.05.2020 року; 800,00 грн. - страховий платіж на користь ПАТ «Страхова компанія «ТАС»; на користь ТОВ "ЦФР" 200 грн. оплата за електронний ключ доступу до додатку SUPPORT.UA.; 1293,92 грн. - страховий платіж на користь ПАТ «Страхова компанія «ТАС».

Згідно з п. 2.1 Кредитного договору всі інші умови кредитного договору зазначені в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» та з якими позичальник ознайомився до укладення цього договору та до яких позичальник приєднується підписавши цей договір.

Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору цей Договір, паспорт кредиту № 4992422, та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» - складають єдиний кредитний договір (а. с. 7).

09.10.2020 відповідачка ОСОБА_1 , ознайомившись з умовами кредитування, підписала паспорт кредиту № 4992422, що підтверджується його копією (а. с. 7 зв. - 8).

Згідно п. 4 Паспорта кредиту кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору.

07 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та Публічним акціонерним товариством "Таскомбанк" був укладений договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 (а. с. 13 14), згідно п. 2.1 якого Первісний кредитор (ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень") передає (відступає) новому кредитору (ПАТ "Таскомбанк") свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

Відповідно до п. 2.2. зазначеного договору про відступлення права вимоги сторони погодили, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор зобов`язаний набувати такі Права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей Позичальників. (а. с. 13-14).

Позивачем суду на підтвердження відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором від ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень до ПАТ "Таскомбанк" відповідного Реєстру прав вимоги із зазначенням розміру заборгованості відповідачки як Позичальника суду не надано.

28.02.2024 між АТ "Таскомбанк" та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № НІ/11/16-Ф, відповідно до якого останнє отримало право грошової вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників. Перелік позичальників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначаються у відповідних реєстрах прав вимоги, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.1).

Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру боржників від 28 лютого 2024 року за вказаним Договором факторингу від 28.02.2024 АТ "Таскомбанк" передало, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло реєстр боржників (а. с. 17).

Згідно з витягом реєстру прав вимог від 28 лютого 2024 року до договору факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 (а. с. 18) ОСОБА_1 у вказаному реєстрі зазначена як боржник за вищевказаним кредитним договором № , заборгованість за основною сумою кредиту 21232,03 грн., з яких 16110,23 грн. за основною сумою боргу, 1,83 грн. за відсотками, 5119,97 грн. за комісією.

Відповідно до розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором № , складеним представником позивача, заборгованість відповідача за період з 28.02.2024 (часу укладення договору факторингу) по 30.04.2025 становить 21232,03 грн., з яких 16110,23 грн. за основною сумою боргу, 1,83 грн. за відсотками, 5119,97 грн. за комісією (а. с. 12).

16.02.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 26092-02/2023, який підписаний електронним підписом Позичальника, відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора W0832 і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.7 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін (а. с. 23-24).

Відповідно до п. 1.8 Кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту фінансового кредиту, які розміщені на сайтах Товариства - https://www.zecredit.com.ua.

Згідно з умовами зазначеного кредитного договору № 26092-02/2023 ТОВ «ФК «Інвеструм» надає кредит у національній валюті у сумі 4000 грн. (п. 1.1), перерахованих у безготівковій формі на банківський рахунок, з процентною ставкою 1.00% в день (365.0% річних) (п. 1.3) зі строком дії 25 днів до 12.03.2023 (п. 1.2) відповідачу, яка зобов`язується повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користуванням ним (розділ 1, 2 договору) (а. с. 23 - 24).

30.08.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 30082023/1, відповідно до якого останнє отримало право грошової вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників (п. 1.1) (а. с. 27 - 29).

Згідно п. 1.1 вказаного договору факторингу перелік позичальників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 1.2 зазначеного договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту-прийому передачі відповідного реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги.

Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру боржників від 30 серпня 2023 року за вказаним Договором факторингу від 30.08.2023 ТОВ «ФК «Інвеструм» передало, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло реєстр боржників в кількості 4967 (а. с. 30).

Згідно з витягом реєстру боржників від 30 серпня 2023 року до договору факторингу № 30082023/1 від 30.08.2023 (а. с. 31) ОСОБА_1 у вказаному реєстрі зазначена як боржник за вищевказаним кредитним договором № 26092-02/2023, заборгованість за основною сумою кредиту 15600 грн., з яких 4000 грн. за основною сумою боргу, 11600 грн. за відсотками.

Відповідно до розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором, заборгованість відповідача за період з 17.02.2023 по 30.08.2023 становить 15600 грн., з яких 4000 грн. за основною сумою боргу, 11600 грн. за відсотками (а. с. 32 - 36).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частиною 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «Універсал Банк»).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач при обгрунтуванні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за кредитним договором № від 09 жовтня 2020 року посилається на те, що право вимоги за вказаним договором спочатку було передано (відступлено) ТОВ «ФК «ЦФР» (первісним кредитором) новому кредитору АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі вищевказаного договору відступлення права вимоги №Т ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 (а. с. 13-14), в послідуючому АТ «ТАСКОМБАНК» право вимоги за вказаним кредитним договором було передано позивачу.

При вирішенні питання щодо наявності права вимоги у позивача за вищевказаним кредитним договором № суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині першій статті 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.

Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20).

Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21 ).

З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Таким чином, суд дійшов висновку, що згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-459цс17, яка є актуальною, що підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/33403/17 від 22 квітня 2021 року.

У розрізі викладеного, ураховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги (цесії) вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Відтак, ураховуючи вищевикладені положення закону, що регулює спірні правовідносини та встановивши, що Кредитний договір № від 09.10.2020 станом на момент укладення 07.10.2016 року Договору відступлення прав вимог №ТАСЦФР-10-2016 не був укладений, - суд вважає, що відступлення (продаж) неіснуючих станом на 07 жовтня 2016 року прав вимоги та майнових прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» за Кредитним договором від 09 жовтня 2020 року на користь Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» суперечить статті 514 Цивільного кодексу України.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 договір про відступлення права вимоги може бути визнаний недійсним у випадку наявності відповідної правової підстави. Наприклад, якщо такий договір укладено під впливом помилки (частина перша статті 229 ЦК України), обману (частина перша статті 230 ЦК України), насильства (частина перша статті 231 ЦК України) тощо.

Натомість, сама лише недійсність вимоги не зумовлює недійсності відповідного договору між первісним кредитором та новим кредитором. Недійсність вимоги зумовлює відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. У таких випадках передання недійсної вимоги за правовою природою є невиконанням чи неналежним виконанням договору, за яким було відчужено недійсну вимогу.

Отже, недійсність вимоги не зумовлює недійсність відповідного договору, за яким була передана така вимога, а має наслідком відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором, врегульовану положеннями ЦК України.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що права кредитора за Кредитним договором від 09 жовтня 2020 року не перейшли до Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» на підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, що, відповідно, свідчить про відсутність таких прав у позивача на підставі укладеного ним та Акціонерним товариством «Таскомбанк» 28.02.2024 року Договору факторингу.

Крім того, як зазначено вище, позивачем суду на підтвердження відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором від ТОВ "Фінансова компанія "ЦФР» до ПАТ "Таскомбанк" відповідного Реєстру прав вимоги із зазначенням розміру заборгованості відповідачки як Позичальника суду не надано.

Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку про те, що ні АТ «Таскомбанк», а також в подальшому позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не набули прав кредитора по відношенню до відповідачки по стягненню заборгованості за кредитним договором № від 09.10.2020, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Позивач при обгрунтуванні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за кредитним договором № 26092-02/2023 від 16.02.2023 посилається на те, що право вимоги за вказаним договором було передано (відступлено) ТОВ «ФК «Інвеструм» (первісним кредитором) позивачу як новому кредитору.

При вирішенні питання щодо наявності права вимоги у позивача за вищевказаним кредитним договором № 26092-02/2023 суд виходить з наступного.

Поданий позивачем на підтвердження передачі (відступлення) йому від ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги за даним кредитним договором вищевказаний витяг з реєстру боржників від 30 серпня 2023 року до договору факторингу № 30082023/1 від 30.08.2023 (а. с. 31), сформований представником ТОВ «ФК «ЄАПБ», не містить даних про завірення печатками підписів сторін договору, як клієнта так і фактора.

При цьому, позивач не звернув уваги, що подані в такий спосіб витяги,не є ідентичними поданню стороною письмового доказу в розумінні ст. 95 ЦПК України, та не є копіями, як оригіналів документів (реєстрів), так і витягами з них.

У відповідності до вимог ч. 2-5 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відсутність даних про завірення печатками підписів сторін договору, як клієнта так і фактора у вищевказаних витягах з реєстрів боржників не дає суду підстав вважати доведеним факт передачі права вимоги таким фактором «Клієнту», тільки тому, що останній стверджує про таку передачу.

Отже,матеріали справи не містять належних та допустимих доказів передачі права вимоги від первісного кредитора ТОВ «ФК «Інвеструм» за кредитним договором 26092-02/2023 від 16.02.2023, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором на користь позивача.

Схожі за змістом обставини встановлені Київським апеляційним судом судом в постановах від 15.01.2025 року у справі № 755/14725/24, від 19.02.2025 року у справі № 381/5656/23 та від 22.04.2025 року у справі № 760/22001/24.

Крім того, при вирішенні вимоги щодо стягнення заборгованості за вищевказаними кредитними договорами від 09.10.2020 та від 16.02.2023, суд враховує, що на підтвердження позовних вимог позивачем суду не надано відповідних платіжних документів про перерахування кредитних коштів за вказаними договорами на банківський рахунок (карту) відповідачки ОСОБА_1 .

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підтвердження позовних вимог позивачем ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» було надано копії кредитних договорів, договорів факторингу, вищевказані витяги з Реєстру боржників, а також розрахунки заборгованості за укладеними кредитними договорами.

Разом з тим, вказані документи не підтверджують факт отримання відповідачкою коштів на підставі укладених договорів від 09.10.2020, від 16.02.2023 та наявність у відповідачки заборгованості за вказаними договорами перед позивачем у розмірі, який зазначає позивач.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст. 77 - ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що розрахунок заборгованості за вказаним договором позики, без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеними договорами, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, а яка частина не була сплачена стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування.

Відповідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно вказаної норми зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Додатки до договору факторингу (акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджують, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, а яка частина сплачена не була сплачена стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за основною сумою боргу та відсотками, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 та інших.

Розрахунки заборгованості, на які посилався позивач у позові і які досліджені судом, не є первинними документами, які підтверджують отримання коштів за вищевказаними кредитними договорами, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості відповідачки, а відтак за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Проте, будь-яких доказів, зокрема, виписки за картковим рахунком (рахунками) відповідачки, щодо того, яку суму коштів отримала вона за укладеними кредитними договорами, яка частина тіла основного боргу та відсотків була сплачена нею, а яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування, позивачем надано не було, а тому суд дійшов висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність вищевказаної заборгованості, що заявлена до стягнення.

Схожі за змістом обставини встановлені Київським апеляційним судом судом в постановах від 22 вересня 2023 року у справі № 752/10157/22, від 08 січня 2024 року у справі № 754/3192/23., від 05 червня 2024 у справі № 758/12665/23, від 20 листопада 2024 року у справі № 759/9145/24, 760/22001/24 від 22 квітня 2025, № 758/14199/24 від 04 червня 2025 року.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Згідно із ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.

У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Позивач в позовній заяві просить розглядати справу без виклику позивача в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 5 зв.), позивач, тим самим підтвердив, що подав усі докази на обґрунтування своїх вимог разом із позовною заявою.

Таким чином, не вбачається підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача в порядку повернення кредиту вищевказаної заборгованості за кредитним договором № від 09.10.2020 року в сумі 21232,03 грн. та за кредитним договором №26092-02/2023 від 16.02.2023 року в сумі 15600 грн. З огляду на наведене, позов задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп., сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 15, 18, 510, 512 514, 516, 517, 519, 633 ч. 1, 634 ч. 1, 638, 1047, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279 ч. 5 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, )

Відповідач: ОСОБА_1 зареєстрована в ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено 28.07.2025.

Суддя Н. М. Марущак