У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - Малюк В.М., при секретарі судового засідання Микита М-Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Перша Ужгородська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування, зміну черговості одержання права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

23.07.2025 року, Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Перша Ужгородська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування, зміну черговості одержання права на спадкування. (справа № 308/10561/25).

24.07.2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 (передана головуючому 25.07.2025 року) про забезпечення позову, яка мотивована тим, що об`єктом даного позову є право на спадщину. Це право може бути оспорюване в суді, якщо спадкоємець вчинив певні дії, що перешкоджають здійсненню права на спадкування іншими особами або суперечать моральним засадам, а також спадщина (спадкове майно), тобто сукупність прав та обов`язків спадкодавця, що існували на момент його смерті та можуть переходити до інших осіб, згідно Цивільного кодексу України.

Позивачка посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний брат позивачки - ОСОБА_3 , свідченням чого є Свідоцтво про смерть, видане відділом ДРАЦС у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 10.02.2025 року, серія НОМЕР_1 .

Після смерті брата залишилось спадкове майно, а саме: квартира, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 06.09.2018 року, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а також технічним паспортом на вказану квартиру.

Вказана квартира була куплена, в тому числі і за її кошти, однак оформлена на їх маму, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що підтверджується договором купівлі продажу від 20.11.2005 року.

Після купівлі квартири, позивачка особисто, за власні кошти здійснила капітальний ремонт квартири АДРЕСА_2 .

У 2004 році брат отримав II групу інвалідності по психзахворюванню, довічно, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 03.06.2004 року.

Брат за життя не розпорядився належним йому майном, на випадок його смерті, шляхом складання та посвідчення заповіту. Останні роки він постійно хворів, потребував безперервного догляду; із 2016 року, як стверджує позивачка, вона постійно була біля нього, лікувала, доглядала та утримувала його.

Нікого з близьких чи рідних у нього не має, крім неї, позивачка його постійно доглядала, підтримувала, допомагала йому, лікувала та оплачувала його лікування, сплачувала комунальні послуги за квартиру, тому брат знав і постійно за життя говорив, що квартира їх батьків (яку він успадкував) дістанеться їй.

Позивачка є рідною сестрою спадкодавця, є спадкоємицею за законом після смерті брата ОСОБА_3 , згідно Цивільного кодексу України, є спадкоємицею II черги.

Родинні відносини між ними, як між братом та сестрою, підтверджуються Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 16.04.2014 року, Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу від 30.04.2025р., Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 30.04.2025р., Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 10.03.1990 р., Свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_5 від 29.12.2008р. (на підтвердження зміни прізвища на ОСОБА_6 ), Свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_6 від 09.04.1956 року, паспортом ОСОБА_3 .

Разом із тим, у спадкодавця, як виявилося, є рідна донька від колишнього шлюбу - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія НОМЕР_7 від 12.06.1981 року.

Слід зазначити, що у 1979 році брат позивачки зареєстрував шлюб із ОСОБА_7 (про що свідчить довідка, видана виконавчим комітетом Ладижинської міської ради від 01.06.1981 року), у шлюбі в них народилась донька ОСОБА_8 , 1980 року народження, а в травні 1982 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_8 від 25.03.1982 року.

З часу розірвання шлюбу, брат не бачив свою доньку жодного разу, протягом всього життя, лиш за 4 місяці до його смерті вона випадково з`явилась у його житті.

На день офіційного розлучення, ОСОБА_10 було 2 роки, хоча її батьки фактично не проживали із часу, коли їй виповнилось 6 місяців.

Після розірвання шлюбу, брат сплачував своїй колишній дружині аліменти на утримання доньки, ОСОБА_2 . За 4 місяці до смерті брата, ОСОБА_10 його доньці, було 44 роки.

Все життя, донька не цікавилася своїм батьком, його життям та здоров`ям. Навіть після того, як вона із ним познайомилася (за 4 місяці до смерті), маючи змогу та відповідний обов`язок перед ним допомагати йому, відмовляла в цьому, не надавала допомогу у догляді за ним хворим, не відвідувала його ні дома, ні в лікарні, не вживала будь-яких дій, які б свідчили про піклування чи увагу до батька, хоча мала таку змогу, оскільки є дорослою і здорового жінкою, фінансово забезпеченою, є фізичною особою підприємцем.

Враховуючи те, що після смерті брата позивачки - ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_2 , претенденткою на яку як спадкоємиця І черги, на даний час, в цілому, є відповідачка, ОСОБА_2 , яка, без відома позивачки звернулась до нотаріуса та подала заяву про прийняття спадщини.

Відповідно, після сплину 6-ти місячного строку для прийняття спадщини, ОСОБА_2 , як спадкоємиця першої черги, оформить на квартиру АДРЕСА_2 , як на спадкове майно, право власності в цілому за собою.

За таких обставин, з метою забезпечення реалізації прав позивачки як спадкоємця після смерті брата ОСОБА_3 на спадкове майно та ефективного захисту її прав та свобод, позивачка вважає за доцільне застосувати у даній справі такі заходи забезпечення позову як:

- накладення арешту на майно: квартиру АДРЕСА_2 , як на спадкове майно, спір відносно якого існує.

Даний захід забезпечення є необхідним для того, щоб Відповідачка ОСОБА_2 , яка на даний час є спадкоємицею І черги, після смерті ОСОБА_3 , до вирішення справи по суті спору, не змогла переоформити вцілому право власності на вказану квартиру та в подальшому вчинити дії щодо розпорядження цим майном на користь інших осіб (продаж, дарування, міна), оскільки вона проживає в м. Києві, має там постійне місце роботи, нерухомість та бізнес. Відношення до м. Ужгорода ніякого не має, проживала та росла у Вінницькій області, а тому, вказана квартира не має для неї значення житла;

- заборони нотаріусам Першої Ужгородської Державної нотаріальної контори вчиняти дії щодо видачі ОСОБА_2 , або іншим уповноваженим нею особам, на її користь свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно: квартиру АДРЕСА_2 та реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 .

Даний вид забезпечення позову є необхідним, оскільки у випадку, якщо нотаріусом Першої Ужгородської Державної нотаріальної контори, де заведено спадкову справу, буде видано ОСОБА_2 , або іншим уповноваженим нею особам, на її користь, свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно: квартиру АДРЕСА_2 та зареєстровано права власності на вказану квартиру за нею, це, у подальшому дасть можливість ОСОБА_2 безперешкодно вчинити будь-які дії щодо розпорядження даною квартирою, в той час, як квартира є об`єктом даного позову.

Заява про забезпечення позову розглядається судом відповідно до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України, тобто без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову з доданими до неї документами, суд приходить висновку, що така підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленого клопотання, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 149 - 151 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обов`язковості до виконання судових рішень, встановленої нормами Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

При цьому згідно до п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно до п.10 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Згідно ч.6 ст.153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Значення цього інституту полягає в тому, що ним захищаються права позивача у разі несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, продати чи знищити його та з метою попередження інших потенційних труднощів, що виникають під час реалізації рішення суду у конкретній справі.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При цьому, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як слідує з заяви про забезпечення позову, в провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Перша Ужгородська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування, зміну черговості одержання права на спадкування.

Заявляючи про необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявниця зазначає, що у випадку, якщо нотаріусом Першої Ужгородської Державної нотаріальної контори, де заведено спадкову справу, буде видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2 та зареєстровано права власності на вказану квартиру за нею, що у подальшому дасть можливість ОСОБА_2 безперешкодно вчинити будь-які дії щодо розпорядження даної квартирою, в той час як відносно вказаного майна наявний спір.

Суд бере до уваги доводи заявника про те, що оскільки ОСОБА_2 проживає у м. Києві, у своїй приватній власності має там квартиру, бізнес, стійкі соціальні зв`язки, виросла у Вінницькій області, до м. Ужгорода ніякого відношення не має, це може спонукати її на реалізацію спірного майна.

Оформлення за ОСОБА_2 права власності на спадкове майно та її можливі дії по відчуженню квартири, призведуть до втрати об`єкта позовних вимог, що у випадку задоволення позову, може істотно ускладнити реалізацію права позивача.

Тобто, в обґрунтування вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що у випадку задоволення позову для відновлення прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, необхідно буде докласти значних зусиль.

Таким чином, суд вважає, що вимога заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно - квартиру АДРЕСА_2 , є співмірною із заявленими позовними вимогами.

Що стосується вимоги заяви про забезпечення позову шляхом заборони нотаріусам Першої Ужгородської Державної нотаріальної контори вчиняти дії щодо видачі ОСОБА_2 , або іншим уповноваженим нею особам, на її користь, свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкове майно: квартиру АДРЕСА_2 та дії по реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 , то в цій частині слід відмовити, так як така вимога є похідною вимогою, оскільки накладений арешт на дане нерухоме майно, в межах заявлених вимог, виключає можливість здійснення будь-яких дій щодо оформлення, відчуження та реалізації прав на вказане майно.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149-153, 353-355 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволити частково.

Накласти арешт на майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , до набрання рішення суду законної сили, по справі №308/10561/25.

В решті вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М.Малюк