УХВАЛА

23 липня 2025 року

м. Київ

справа № 369/8423/23

провадження № 61-9332ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Логвиненка Сергія Петровича, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У 2023 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, з врахуванням зміни підстав та предмета спору, просила:

визнати бездіяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» (далі - ТОВ «Зараз-1»), яка полягає у відмові позивачці, співвласнику багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , в укладенні договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії, - Типовим договором, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 5 вересня 2018 року № 712, протиправною;

визнати право позивачки на укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії, - Типовим договором, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2018 року № 712;

визнати договір між відповідачем та позивачкою про надання послуг з правління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 , - укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії, - Типовим договором, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 5 вересня 2018 року № 712;

зобов`язати ТОВ «Зараз-1» письмово на паперовому носії оформити договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 , з ОСОБА_1 , співвласником вказаного вище будинку на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії, - Типовим договором, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 1318 року № 712, з додатками у відповідності до Типового договору;

стягнути з ТОВ «Зараз-1», як управителя будинку, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 неправомірними діями, 80 000,00 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року, в задоволенні позову відмовлено.

У липні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Логвиненка С. П., на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року.

У касаційній скарзі заявниця, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом позову в цій справі є: визнання бездіяльності відповідача протиправною, визнання права на укладення договору, визнання договору укладеним, зобов`язання оформити договір; стягнення коштів в розмірі 80 000,00 грн.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та з ціною позову, яка не перевищує двадцяти семи прожиткових мінімумів для працездатних осіб (80 15,00 / 3 028,00), та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 та пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судові рішення у справі незначної складності та з ціною позову, яка не перевищує двадцяти семи розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Переглядаючи справи в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

З урахуванням наведеного, оскільки заявниця подала касаційну скаргу на судова рішення у справі незначної складності та з ціною позову, яка не перевищує двадцяти семи прожиткових мінімумів для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Логвиненка Сергія Петровича, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» про захист прав споживачів.

Копію ухвали надіслати заявниці.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян