У х в а л а

21 липня 2025 року

м. Київ

Справа № 758/8151/21

Провадження № 61-1799ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця), в інтересах якої діє адвокат Чекалов Андрій Володимирович (далі - адвокат),

на рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року

у справі за позовом скаржниці до компанії «Лауріка Комерс ЛТД» (Laurica Commerce LTD, Республіка Сейшельські острови) (далі - компанія), ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, витребування останнього, скасування рішень про державну реєстрацію права власності та

в с т а н о в и в:

1. У червні 2021 року скаржниця звернулась до суду з позовом, у якому просила:

(1) визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на нежитлове приміщення (літ. «А») - сходовий марш - загальною площею 54,3 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (далі - нежитлове приміщення);

(2) визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 10 вересня 2010 року, який уклали ОСОБА_2 і ОСОБА_3 посвідчив державний нотаріус П`ятої донецької державної нотаріальної контори Донецького міського нотаріального округу Кондратенко О. А. та зареєстрував у реєстрі за № 520;

(3) витребувати від компанії на користь скаржниці нежитлове приміщення, припинивши право власності компанії на це приміщення;

(4) скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за компанією № 41735966 від 21 червня 2018 року, яке прийняв приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко О. В. (запис про право власності № 26741254);

(5) скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за ОСОБА_2 № 39066305 від 30 грудня 2017 року, яке прийняв реєстратор Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Гребенюков К. В. (запис про право власності № 24256085).

2. 11 грудня 2023 року Подільський районний суд міста Києва ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.

3. 18 грудня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 13 лютого 2025 року адвокат в інтересах скаржниці подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати зазначені судові рішення та скерувати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Мотивував касаційну скаргу так:

- колізію між одночасно чинними нормами частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України») та частини четвертої статті 334 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній до 1 січня 2013 року) слід вирішувати на користь ЦК України: до 1 січня 2013 року право власності в набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами частини четвертої статті 334 цього Кодексу - з моменту державної реєстрації такого договору як правочину (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17);

- ключовою обставиною, яку мали встановити суди першої й апеляційної інстанції, є момент переходу права власності на об`єкт нерухомого майна від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , якщо такий перехід відбувся. Згідно з частиною четвертою статті 334 ЦК України моментом переходу (вибуття майна) та набуття його покупцем міг бути виключно момент реєстрації договору купівлі-продажу в Державному реєстрі правочинів;

- суди не виявили, що відсутній Витяг з державного реєстру правочинів, а Комунальне підприємство «Національні інформаційні системи» обмежилося відповіддю щодо неможливості надання підтвердження державної реєстрації правочину;

- спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним на праві власності майном (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 квітня 2023 року у справі № 641/8266/16-ц, від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц);

- у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження останнім виникає з моменту державної реєстрації (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього (див. постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 754/11747/18, від 23 лютого 2022 року у справі № 201/4783/19, від 18 квітня 2023 року у справі № 674/839/21, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року у справі № 759/8653/17);

- відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; передбачене статтею 388 ЦК України право на витребування майна від добросовісного набувача переходить до спадкоємців власника (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року № 727/967/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року у справі № 335/8468/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2023 року у справі № 757/23492/13-ц, від 19 червня 2023 року у справі № 521/4328/16);

- за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту цього права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Такий запис можна внести виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективним. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, які посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року у справі № 462/5804/16-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 263/16124/17, від 8 липня 2020 року у справі № 462/5536/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 1 грудня 2021 року у справі № 463/2340/17);

- суди першої й апеляційної інстанцій порушили вимоги статей 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) під час оцінки зібраних у справі доказів, що унеможливило повне і всебічне встановлення обставин справи та захист прав скаржниці.

5. 21 березня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Скаржниця мала: (1) подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, (2) надати копії квитанції про сплату судового збору для інших учасників справи.

6. 31 березня 2025 року адвокат в інтересах скаржниці подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків, до якої додав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та копію квитанції про сплату судового збору відповідно до кількості учасників справи.

7. Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження скаржниця обґрунтувала тим, що повний текст оскарженої постанови апеляційного суду надісланий на електронну адресу адвоката 14 січня 2025 року, а оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень 16 січня 2025 року. Для підтвердження скаржниця надала електронний лист апеляційного суду від 14 січня 2025 року, згідно з яким цей суд відправив цього дня на електронну адресу адвоката копію оскарженої постанови.

7.1. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 390 ЦПК України)).

7.2. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення(частина друга статті 390 ЦПК України).

7.3. Оскільки скаржниця подала касаційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення копії оскарженої постанови, пропущений строк на касаційне оскарження слід поновити.

8. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).

9. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження.Касаційна скарга подана із дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених у пунктах 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року.

2. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до компанії «Лауріка Комерс ЛТД» (LauricaCommerce LTD, Республіка Сейшельські острови), ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, витребування останнього, скасування рішень про державну реєстрацію права власності.

3. Витребувати з Подільського районного суду міста Києва цивільну справу № 758/8151/21.

4. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко