ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 686/8188/25Головуючий у 1-й інстанції Ковтунович О.В.
Провадження № 22-ц/817/773/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

з участю секретаря - Гичко К.С.

без участі сторін, належним чином повідомлених

про день та час розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/8188/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шумського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 року, постановлену суддею Ковтуновичем О.В., про забезпечення позову, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

у березні 2025 року ОСОБА_2 звернулась у суд з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог посилається на те, що предметом спору у справі є визначення прав на спільне сумісне майно подружжя, а саме: земельну ділянку площею 0,0329 га, (кадастровий номер :02:003:0482), цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться у м.Шумськ, Кременецького району Тернопільської області та транспортний засіб марки INFINITI, модель QX60, 2017 року випуску, зареєстрований 20 квітня 2023 року у ТСЦ 6844. Зазначила, що земельна ділянка була отримана шляхом об`єднання двох земельних ділянок, які були придбані відповідачем за спільні кошти 20 серпня 2020 року та 27 травня 2019 року.

Вважає, що дану земельну ділянку та транспортний засіб, які зареєстровані за відповідачем, проте є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, без її згоди може бути відчужено на користь третіх осіб та невжиття заходів

забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, просить накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0329 га, (кадастровий номер :02:003:0482), цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться у місті Шумськ, Кременецького району Тернопільської області та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаної земельної ділянки та на транспортний засіб марки INFINITI, модель QX60, 2017 року випуску, зареєстрований 20 квітня 2023 року у ТСЦ 6844.

Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, що подається одночасно з позовною заявою, задоволено частково.

Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0329 га, (кадастровий номер :02:003:0482), цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться у місті Шумськ, Кременецького району Тернопільської області та на транспортний засіб марки INFINITI, модель QX60, 2017 року випуску, зареєстрований 20 квітня 2023 року у ТСЦ 6844.

У задоволенні інших вимог заяви - відмовлено.

Копію ухвали про забезпечення позову надіслано учасникам справи, Шумському відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відділу «Центр надання адміністративних послуг» Шумської міської ради Тернопільської області, Сервісному центру МВС № 6143, для негайного виконання.

Роз`яснено, що ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що невжиття такого заходу забезпечення позову, як арешт майна, може істотно ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та не узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Вказує на те, що зі змісту заяви позивачки не вбачається реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову, а її доводи, якими мотивовано забезпечення позову, ґрунтуються лише на припущеннях та не є безумовною умовою для забезпечення позову.

Окрім того, позивачкою не доведено вчинення відповідачем дій, що підтверджують можливе ухилення від виконання зобов`язань та до заяви не додано доказів вчинення ним дій, які б свідчили про його намір ухилитися від виконання судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що предметом спору по даній справі є визначення прав на спільне сумісне майно сторін земельну ділянку площею 0,0329 га, та транспортний засіб марки INFINITI, модель QX60, 2017 року випуску, зареєстрований 20 квітня 2023 року у ТСЦ 6844.

Відповідно до ч.3 ст.65 ЦК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення або державної реєстрації, та договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення або державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Однак нею не було надано згоди на купівлію земельної ділянки площею 0,0329 га.

З цих підстав вважає, що вона має всі підстави вважати, що ОСОБА_1 може продати вказану земельну ділянку без її згоди на користь третіх осіб.

Вказує, що із ОСОБА_1 не проживає вже тривалий термін, тому він може продати транспортний засіб марки INFINITI, зареєстрований 20 квітня 2023 року, який придбаний за спільні кошти подружжя без її згоди на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про розгляд справи шляхом направлення судових повісток до електронних кабінетів сторін, про що в матеріалах справи наявні довідки про доставки електронних документів.

Відповідно до п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0329 га та на транспортний засіб, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги стосовно забезпечення позову є обґрунтованими, законними та співмірними із заявленими позовними вимогами та наявні достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому його виконанні.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Позов, зокрема, забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і мають застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Разом з тим у пункті 23 постанови від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, придбане нею чи ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулась у суд з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, у якому просила суд визнати право на спільне сумісне майно - земельну ділянку площею 0,0329 га, та транспортний засіб марки INFINITI, модель QX60, 2017 року випуску.

Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2025 року прийнято прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 05 червня 2025 року.

Одночасно з поданням позовної заяви ОСОБА_2 звернулась із заявою про забезпечення позову, у якій просила суд накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0329 га, (кадастровий номер :02:003:0482), цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться у місті Шумськ, Кременецького району Тернопільської області та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаної земельної ділянки та на транспортний засіб марки INFINITI, модель QX60, 2017 року випуску, зареєстрований 20 квітня 2023 року у ТСЦ 6844.

Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на зазначене вище майно.

У задоволенні інших вимог заяви відмовлено.

Встановивши, що предметом спору є поділ спільного сумісного майна подружжя та право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за відповідачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення тимчасового арешту на нерухоме майно, а також рухоме майно, яке є предметом спору у цій справі та зареєстроване за відповідачем.

Враховуючи, що спірне нерухоме та рухоме майно, про поділ якого заявлені вимоги, як спільної сумісної власності, зареєстроване за відповідачем, останній може розпорядитися цим майном, висновок суду першої інстанції щодо співмірності заявленого позивачем виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам та необхідності його застосування є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що метою забезпечення позову у цій справі є збереження зареєстрованого за відповідачем майна для виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалене на користь позивачки. Відповідні заходи забезпечення позову (арешт на спірне майно) лише тимчасово обмежують право особи на розпорядження належним їй майном та жодним чином не впливають на реалізацію права володіння та користування ним.

Доводи апеляційної скарги, про те, що жодних обґрунтованих доводів з підтвердженням їх відповідними доказами позивачкою не надано, а сама заява ґрунтується лише на припущеннях не відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює питання забезпечення позову, наведеним вище, а тому не є підставою для скасування чи зміни ухвали суду.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, обраний захід забезпечення позову є співмірним заявленим вимогам та не обмежить права відповідача, оскільки має тимчасовий характер та цілком узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності, а вжиті судом заходи у вигляді накладення арешту на спірне майно спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог та спрямовані на забезпечення виконання судового рішення.

Окрім того, ОСОБА_1 при зверненні із апеляційною скаргою не надано доказів негативних наслідків у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову.

Зважаючи на викладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції питання щодо забезпечення позову вирішено з додержанням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до незгоди з постановленою ухвалою, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому не приймаються до уваги колегією суддів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залиши без задоволення, а ухвалу Шумського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2025 року - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шумського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 липня 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів