Справа № 645/3353/25
Провадження № 2/645/2050/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Шевченко Г.С.,

за участі секретаря судових засідань - Пастушенко К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 74499636 від 22.01.2022 року у загальному розмірі 21807,61 грн. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22.01.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики № 74499636. 14.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 11 ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 74499636 у розмірі 21807,61 грн., з яких: 11386 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10421,61 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Згідно з умовами та договору позики позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит у строки, передбачені договором позики.

Всупереч умовам договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів.

Ухвалою суду від 27 травня 2025 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження, та роз`яснено їм права, передбачені ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

14.07.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та стягнути на користь відповідача судові витрати в повному обсязі. В обґрунтування посилався на те, що в позовній заяві позивач зазначає, що 22.01.2022 між відповідачем та ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" укладено договір позики, який підписано електронним підписом, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора. При цьому, до суду не надано належного оригіналу зазначеного договору для можливості перевірити дійсність укладення та підписання договору саме відповідачем, оскільки провести його ідентифікацію, що саме ним було підписано зазначений договір, неможливо. Відсутність в матеріалах справи документів, які підтверджують дотримання порядку підписання електронного договору - свідчать про те, що такий договір не можна вважати укладеним. До матеріалів справи взагалі не надано доказів направлення на будь-який засіб зв`язку відповідного одноразового ідентифікатора. Тобто, відсутні докази, які свідчать про належне підписання кредитного договору одноразовим ідентифікатором так само, як і доказів належної ідентифікації відповідача. До суду не надано жодного витягу з інформаційної системи суб`єкта електронної комерції (первинного кредитора), який мав би підтвердження дотримання положень Закону України "Про електронну комерцію". Тобто, надані документи не містять підтвердження підписання договору позики відповідачем. Позивач не надав до суду жодного доказу щодо дійсності укладення кредитного договору на вказаних позивачем умовах саме відповідачем, а отже правові підстави для задоволення позову - відсутні. Крім того, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, зокрема, первинних документів (касово-бухгалтерських документів), на підтвердження перерахування відповідачу позики за договором. Факт укладення договору позики (що не визнається відповідачем з огляду на відсутність доказів підписання договору) не доводить факту отримання відповідачем кошт Враховуючи викладене зазначаємо, що договір факторингу між ТОВ "Фінансова компанія "Європейська Агенція з Повернення Боргів" та ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" укладено 14.06.2021, натомість договір позики укладено 22.01.2022, тобто договір факторингу було укладено за сім місяців до укладення договорів позики. Отже, ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" здійснило передачу невизначених вимог, оскільки жодної вимоги щодо відповідача на момент укладення договору факторингу ще не існувало та сторонами договору факторингу не могло бути досягнуто згоди щодо предмета правочину та такий предмет не могло бути індивідуалізовано належним чином. Окрім цього, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження оплати за договором факторингу, що відповідно до усталеної практики ВС є належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором. Отже, позивачем не доведено за допомогою належних та допустимих доказів перехід до нього права вимоги за договорами позики, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Таким чином, ТОВ "ФК"ЄАПБ" є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за договорами позики, укладеним від 22.01.2022 року між відповідачем та ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів". Крім того представник відповідача вказував, що у своїй позовній заяві позивач зазначає що сума заборгованості за кредитним договором складає 21 807,61 грн, з яких 11 386,00 грн - це сума заборгованості за основною сумою боргу та 10 421,61 грн - сума заборгованості за відсотками. В той же час відповідно до умов договору кредит надається строком на 30 днів, дата повернення позики - 21.02.2022. Виходячи з таблиці обчислення загальної вартості кредиту (додаток № 1 до д-ру позики) проценти за користування кредитом - 6 797,44 грн. Проте, кредитор втратив право нараховувати відсотки за кредитним договором після 21.02.2022, а отже додатково нарахована сума процентів поза межами строку дії договору в розмірі 3 624,17 грн є незаконною, безпідставною та такою, що не може бути задоволена судом. Звертали увагу суду на те, що позивачем на підтвердження наявності заборгованості за вищенаведеними кредитними договорами - надано розрахунок заборгованості. При цьому, до суду не надано виписки (рух коштів) по рахунках, яка б і свідчила про незмінний розмір заборгованості, оскільки відсутні відомості про здійснені транзакції, нарахування, списання. Позивачем взято за основу суму боргу без надання відомостей про внесення коштів на погашення такої заборгованості. Також представник зазначав, що в позовній заяві, позивач зазначає, що оскільки законом не передбачена умова досудового врегулювання (досудової вимоги), тому відповідні дії не проводились, проте звертаю увагу шановного суду на положення ЗУ "Про споживче кредитування", адже відповідно до обставин справи Предметом позову в справі є стягнення кредитної заборгованості за договорами споживчого кредиту, заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитами. Отже, до спірних правовідносин повинні застосовуватись положення Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Таким чином, за відсутності доказів, що позивачем було вчинено дії щодо повідомлення відповідача у письмовій формі про затримку платежів із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є передчасними та необґрунтованими.

Також представник відповідача звертав увагу суду на те, що позивачем в позовній заяві зазначено, що розмір судових витрат складається з суми судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи у розмірі 1514,00 грн, які складаються з витребування доказів, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та які він просить суд стягнути з відповідача. Враховуючи те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним були понесені витрати пов`язані з розглядом справи щодо витребування доказів, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, просимо суд відмовити у задоволенні зазначених судових витрат в розмірі 1514,00 грн за необґрунтованістю. Крім того зазначав, що відповідачем понесені витрати по справі у розмірі витрат на професійну правничу допомогу, орієнтований розмір якої загалом становить 15 000 грн. Докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані до суду до ухвалення рішення суду або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України просимо прийняти дане як заяву про подальше подання до суду доказів понесення витрат на правничу допомогу).

14.07.2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про повернення позовної заяви.

23.07.2025 року від представника позивача надійшли заперечення на клопотання про повернення позовної заяви.

Ухвалою суду від 24 липня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача відмовлено.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 22.01.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики № 74499636, відповідно до умов якого останній отримав позику у розмірі 11386,00 грн. строком на 30 днів з визначенням процентної ставки (базова)/ день - 1,99% (фіксована).

Відповідно до п. 12 вказаного договору, цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Зазначений договір було підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Xp71yrVFbb.

14.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

28.07.2021 року між ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» та ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено Додаткову угоду № 2 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року.

Крім того, 27.10.2023 року між ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» та ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено Додаткову угоду № 12 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року

27.10.2023 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано акт прийому - передачі реєстру боржників, яким клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 11 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло права грошової вимоги до відповідачки за договором позики № 74499636 у розмірі 21807,61 грн.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 74499636 від 22.01.2022 ОСОБА_1 має непогашену заборгованість в розмірі 21807,61 грн., з яких: 11386 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10421,61 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, позивачем доведено факт укладення відповідачем вищевказаного договору в електронній формі, який підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє останнього від обов`язку погашення кредиту.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц.

Таким чином, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли всі права щодо права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 74499636 від 22.01.2022 року.

Договор факторингу не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована. Отже, укладений між фінансовою установою та позивачем договір факторингу є належним доказом переходу права вимоги до боржника за кредитним договором.

Отже, судом було встановлено, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 .

Щодо доводів представника відповідача про невиконання позивачем умов кредитного договору, а саме надання кредитних коштів відповідачу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведеної норми законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження № 61-4685св19.

При цьому, в разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі й первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Однак, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надав доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів за договором позики право вимоги на яке перейшло. Відсутні також і докази фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника).

Суд зауважує, що розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19.

Розрахунки заборгованості, надані позивачем, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а тому не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначені розрахунки із зазначенням конкретних розмірів заборгованості є документами, що створені самим позивачем та первісними кредиторами, а відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Суд враховує, що підтвердженням зарахування кредитних коштів на картковий рахунок та користування кредитними коштами може бути виписка по рахунку, проте таких документів матеріали справи не містять.

При цьому суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, в той час, клопотань від ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про витребування таких доказів, як це передбачено ЦПК України, до суду не подавалось.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника), ч. 1 ст. 1077 ЦК України.

Відповідно до ст. 1081 ЦК України:

1. Клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

2. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.

Згідно ст. 1082 ЦК України:

1. Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

2. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Тому відповідно до вказаної норми ч. 2 ст. 1082 ЦК України позивач має надати до суду докази отримання грошової вимоги від клієнта за договором факторингу, зокрема належні бухгалтерські документи, які підтверджують факт надання відповідачу суми кредиту, що підтверджують первинне зобов`язання.

Вказані норми права за їх змістом вимагають, щоб ці докази були передані фактору при укладенні договору факторингу, або в інший строк, погоджений сторонами. Це необхідно для того, щоб фактор міг належним чином реалізувати свої права вимоги до боржника, а також для уникнення можливих спорів у майбутньому.

Однак, таких документів позивач до суду не надав.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Як визначено ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статей 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Доказів, які б свідчили про виконання первинним кредитором (клієнтом за договором факторингу) умов договору по видачі кредитних коштів або доказів перерахунку коштів на картковий рахунок відповідача позивачем не надано.

За таких обставин суд вважає, що позивач не довів наявність у нього права вимоги до відповідача, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010).

Щодо вимоги представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відзиві на позов було зазначено про орієнтований розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу та зазначено про те, що до ухвалення рішення або протягом 5 днів після ухвалення рішення буде доведено розмір фактично понесених судових витрат з долученням доказів.

В зв`язку із викладеним, питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу на даний час не розглядається.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місце знаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, , ІВАN № НОМЕР_1 ;

представник позивача - Миколаєнко Вікторія Миколаївна, адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, діє на підставі довіреності № 729 від 06.06.2025;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

представник відповідача - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_2 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_2 , діє на підставі ордеру про надання правничої допомоги серії АХ № 1198103.

Повний текст судового рішення складено 28.07.2025 року.

Суддя Г.С. Шевченко