Справа №331/1622/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Маркіної А.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №331/1622/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування,-

без повідомлення (виклику) сторін (учасників справи),-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Чорний О.В. в інтересах позивача за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з зазначеною позовною заявою, за змістом якої просить стягнути з відповідача на користь позивача залишок страхового відшкодування (суму матеріальних збитків) у сумі 55 521,49 гривні.

За змістом позовної заяви 02 червня 2023 року о 09:30 год. в м. Одесі на вул. Люстдорфська дорога, буд. 63 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ГАЗ 5201», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «BMW 750», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є потерпілий - ОСОБА_1 . В результаті ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 14.07.2023, яка набрала законної сили, у справі № 947/18654/23 водія ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність власника зазначеного транспортного засобу «ГАЗ 5201» застрахована у ТДВ «Страхова компанія "Кредо"» відповідно до полісу обов`язкового страхування № 3010222. Страховика своєчасно повідомлено про настання страхового випадку в порядку, встановленому законодавством, відповідно, 07.06.2023 позивач звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування.

01.09.2023 відповідач відповідно до страхового акта №3010222-1 визнав ДТП від 02.06.2023 страховим випадком відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов полісу, і здійснив часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 74 178,21 гривень. З метою визначення повного розміру завданих збитків, за зверненням позивача проведено транспортно-товарознавче дослідження, за результатами якого відповідно до висновку експерта №105-23 від 14.06.2023 встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «BMW 750», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП 02.06.2023, становить 196 176,58 гривень. Фактично позивачем понесено витрати на відновлювальний ремонт у суміі 129 700,00 гривень. Отже, відповідно до тверджень сторони позивача, реальні витрати позивача на ремонт перевищили суму отриманого від страховика відшкодування на 55 521,79 гривень.

Зазначена сума збитків залишилась неоплаченою та по суті є залишком належного позивачу страхового відшкодування.

Сторона позивача наголошує, що відповідач, як учасник цивільної справи № 947/691/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідальної особи (КП «Одесводоканал»/ТОВ «ІНФОКС») про відшкодування збитків, завданих ДТП, обізнаний із розміром завданої шкоди та вартості відновлювального ремонту, крім того, сума, яка залишалась не відшкодованою на виконання обов?язку страховика, не перевищує ліміту відповідальності. Досудова претензія, скерована відповідачеві, від 17.01.2025, залишена без реагування з боку відповідача, що зумовило пред?явлення даного позову до суду.

Враховуючи наведене, із посиланням на приписи ст.1993, 1166, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», враховуючи неможливість позасудового врегулювання спору, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2024 постановлено позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування направити до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для розгляду за підсудністю.

Матеріали цивільної справи надійшли до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 16.04.2025. Справа на підставі протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 16.04.2025 передана в провадження визначеного головуючого судді Вайнраух Л.А. 17.04.2025.

Ухвалою судді від 21.04.2025 постановлено прийняти позовну заяву до свого провадження та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов, що роз?яснено в ухвалі суду. Також встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

За нормою ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Зазначене положення роз?яснено в ухвалі суду. Відповідних клопотань до матеріалів справи не скеровано.

З дотриманням строку, визначеного в ухвалі суду, з урахуванням дати отримання ухвали стороною відповідача, до справи скеровано відзив на позовну заяву від 27.05.2025, а саме за вх.№ від 28.05.2025, за допомогою системи «Електронний суд» за підписом представниці ОСОБА_3 , отриманий й стороною позивача за допомогою системи «Електронний суд».

Так, за змістом відзиву ДТП, яка сталась 02.06.2023 за обставин, викладених у позовній заяві, стороною відповідача дійсно визнається як страховий випадок. Після повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку, 09.06.2023 представником відповідача складено протокол огляду транспортного засобу з переліком пошкоджень автомобіля «BMW 750LI», д.н.з. НОМЕР_3 , із фотофіскацією порушень. На підставі замовленого ТДВ «СК «КРЕДО» звіту №0832-06-23 від 12.06.2023 про оцінку колісного транспортного засобу, визначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ «BMW 750LI», д.н.з. НОМЕР_3 , дорівнює 193 572 гривень. Різниця у вартості ремонту за даними вказаного звіту та звіту, поданого позивачем, в межах допустимої норми.

Враховуючи приписи ст.29 Закону України «Про страхування», а також п. 7.41 Методики, для складників КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років значення ЕЗ (коефіцієнт фізичного зносу) приймається рівним 0,7. Коефіцієнт фізичного зносу КТЗ «BMW 750LI», д.н.з. НОМЕР_3 дорівнює 0,7 (як у обох звітах (висновках)). Таким чином, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу дорівнює 82 137,81 гривень.

Крім того, як наголошує представниця відповідача, із врахуванням п.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Таким чином, 05.09.2023 ТДВ «СК «КРЕДО» здійснено виплату позивачу страхового відшкодування у сумі 27 178,21 гривень, а 29.09.2023 - 47 000,00 гривень, тобто, в загальній сумі 74 178,21 гривень (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу дорівнює 82 137,81 гривень, з ПДВ 7 959,60 гривень).

При цьому, за даними висновку експерта №105-23 від 14.06.2023, поданого стороною позивача, вартість матеріального збитку, завданого позивачу, дорівнює 84 742,18 гривень. Однак, з цієї суми не вирахувано розмір податку на додану вартість, що суперечить вимогам п. 36.2 Закону України.

На підставі наведеного, представник відповідача стверджує, що ТДВ «СК «КРЕДО» діяло з дотримання норм страхового законодавства і виконало усі свої зобов`язання. Щодо відшкодування витрат на проведення експертизи, із посиланням на положення ст.34.2, 34.3 вказаного вище Закону, оскільки ТДВ СК «Кредо» виконало всі умови для вчасного проведення огляду у відповідності до п.п. 34.2, 34.3 Закону, сторона відповідача вважає, що потреби для залучення іншого експерта не було.

Крім того, результати звіту та висновку є тотожними, а під час огляду транспортного засобу Страховиком був присутній позивач, звіт Страховика виготовлений в часі раніше, тобто, потреби для проведення іншого експертного дослідження не було, відповідно, підстав для відшкодування витрат на проведення експертизи сторона відповідача не вбачає. Окремо стороною відповідача наголошено, що позивачем не було надіслано до ТДВ «СК «КРЕДО» жодного запиту із вимогою ознайомитися із оціненим розміром шкоди.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, як видно з відзиву, ТДВ «СК «КРЕДО» заперечує стосовно відшкодування на користь позивача витрат у розмірі 10 000,00 гривень, вважаючи їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, враховуючи приписи ч.3 ст.141 ЦПК України, а також відсутність допустимих доказів заявленого розміру витрат на правничу допомогу щодо даної справи. Такі послуги як копіювання, звірення, зшивання до додатків до позовної заяви, підготовка справи до відправки не потребували професійних навичок, а підготовка даної справи не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи з огляду на малозначність та порядок розгляду.

Враховуючи наведене, представниця відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

05.06.2025 до матеріалів справи надійшла відповідь на відзив, скерована 04.06.2025 представником позивача адвокатом Чорним О.В.

Сторона позивача визнає, що виплата у зв?язку із настанням страхового випадку здійснена саме в розмірі, розрахованому страховиком з урахуванням фізичного зносу та за вирахуванням ПДВ (82 137,81 гривень - 7 959,60 гривень (ПДВ), тобто, в сумі = 74 178,21 гривень). Водночас, як наголошено стороною позивача, й вказані доводи є тотожні тим, що висловлені у позовній заяві, - висновком незалежного експерта №105-23 від 14.06.2023, залученим позивачем, встановлено, що повна вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 196 176,58 гривень (сума визначена без урахування зносу, тобто виходячи з вартості нових запасних частин та матеріалів). Позивач здійснив ремонт автомобіля 04.12.2023, відповідно, загальна сума реально понесених позивачем витрат на відновлювальний ремонт склала 129 700,00 гривень. Разом з цим, застосування зносу відповідно до страхового законодавства хоча і обмежує відповідальність страховика за договором ОСЦПВ, але не позбавляє потерпілого права на повне відшкодування реальної шкоди. Практика Верховного Суду підтверджує, якщо вартість ремонту, визначена незалежною експертизою, перевищує суму, виплачену страховиком із урахуванням зносу, потерпілий має право вимагати від страховика виплату різниці в межах страхового ліміту, за умови, що ним фактично проведено ремонт та надано відповідні докази. Таким чином, якщо позивач обґрунтовує свої вимоги власною експертизою та підтверджує реальні витрати на відновлення автомобіля, страхова компанія не може обмежити відшкодування лише сумою з урахуванням зносу, якщо загальна сума не перевищує ліміт відповідальності за полісом ОСЦПВ. Відтак, згідно з доводами сторони позивача, проведення позивачем незалежної експертизи та підтвердження фактичних витрат на ремонт надають йому право вимагати відшкодування у розмірі реальних витрат (без зносу) - за рахунок страховика, у межах страхового ліміту.

Окремо у відповіді на відзив наголошено, що, враховуючи приписи п. 36.2 ст. 36 Закону №1961-IV, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови надання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Інакше кажучи, страховик утримує ПДВ при першій виплаті, але зобов`язаний відшкодувати цю суму після того, як потерпілий відремонтує авто і надасть рахунки/квитанції про оплату ремонтних робіт з ПДВ. У даному випадку, позивач здійснив відновлювальний ремонт свого автомобіля, що підтверджується належними документами, відповідно позивач поніс витрати зі сплатою ПДВ у складі вартості ремонту. Таким чином, умови, передбачені законом, за яких страховик повинен здійснити доплату сум утриманого податку, дотримані.

Щодо витрат на проведення експертизи, представник відповідача зауважує, що її проведення було вимушеним кроком позивача у зв`язку зі значним заниженням страховиком суми відшкодування. Вказані витрати безпосередньо пов`язані з захистом порушеного права позивача і підлягають компенсації як складова матеріальної шкоди або як судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Стягнення цих витрат зі страховика, на переконання сторони позивача, відповідає принципу повного відшкодування збитків потерпілому та стимулює страховика сумлінно ставитися до визначення розміру шкоди. Разом з цим, понесені позивачем витрати на правничу допомогу необхідні і безпосередньо стосуються розгляду справи, значення справи є істотним для позивача, відповідно, витрати є обґрунтованими і пропорційними, із врахуванням критеріїв згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України, крім того, спричинені неправомірною відмовою відповідача у виплаті, а не поведінкою позивача.

Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано.

Підстав для оголошення перерви та / або відкладення судового засідання відповідно до положень ст.223, 240 ЦПК України судом не встановлено.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із тим, що розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч.1,8 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази у справі, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із таким.

Судом встановлено, що згідно з постановою Київського районного суду м.Одеси у справі про адміністративне правопорушення №947/18654/23, пр.3/947/4974/23 від 14.07.2023, яка набрала законної сили 25.07.2023, - «02.06.2023 року о 09:30 годині, за адресою: м.Одеса, вул.Люстдорфська дорога, 63, водій ОСОБА_2 , керуючи т/з ГАЗ 5201, н/з НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з т/з BMW750, н/з НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку по суміжній смузі, а саме ліворуч від нього. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження». Судом визнано винним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 гривень 00 копійок, стягнуто судові витрати (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/112223861).

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 29.05.2024 у цивільній справі №947/691/24, пр. 2/947/1482/24 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ "ІНФОКС" в особі філії "Інфоксводоканал", третя особа - ТОВ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КРЕДО" про відшкодування збитків відмовлено (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/119361188). Дане судове рішення переглянуто в апеляційному порядку.

Так, постановою Одеського апеляційного суду від 06.12.2024 апеляційну скаргу представника позивача залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, крім того, встановлено, що:

«З відповіді ТСЦ МВС №5141 від 03.11.2023 року №31/15/5141-65аз вбачається, що власником т/з ГАЗ 5201, н/з НОМЕР_1 є КП «Одесводоканал», правонаступником якого є ТОВ «ІНФОКС».

Згідно з страховим полісом № 212885740 від 11 січня 2023 року цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки ГАЗ 5201, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована у ТДВ СК «Кредо», ліміт відповідальності страховика становить - 160 000 грн.

01.09.2023 року ТДВ СК "Кредо" страховим актом №3010222-1 визнало ДТП, яка сталася 02.06.2023 року, страховим випадком і виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі - 74 178,21 грн.

Згідно Висновку №105-23 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу BMW 750 LI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного судовим експертом Крутих Є.О. 14.06.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля BMW 750 LI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 02.06.2023 року, визначається рівною - 84 742,18 грн. При цьому в тексті вказаного висновку зазначається, що результати проведеного дослідження дозволяють зробити висновок про те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW 750 LI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 02.06.2023 року, визначається рівною - 196 176,58 грн.».

Також, як видно з мотивувальної частини даної постанови:

- «вищевказана дорожньо-транспортна пригода є страховим випадком. Винною особою у даній дорожньо-транспортній пригоді є відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "Інфоксводоканал", і саме у останнього настає цивільно-правова відповідальність»;

- «Матеріалами справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО», від якого позивач отримав страхове відшкодування. З врахуванням вищенаведеного суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що розмір майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу, не перевищує ліміт відповідальності страховика - Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО». Позивач посилається на часткову оплату страховою компанією завданих йому збитків, разом з тим вимоги до відповідача пред`являє у повному обсязі відповідно до звіту (висновку) про оцінку вартості матеріального збитку № 105-23. При цьому розмір ліміту відповідальності не перевищує розмір фактичних витрат на проведення ремонту пошкодженого автомобіля. Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у заявленому позові.».

На підставі наведених судових рішень суд дійшов висновку про те, що визнання події ДТП, що сталася за обставин, встановлених вище, - страховим випадком, а також звернення позивача ОСОБА_1 до страховика винної у ДТП особи ( ОСОБА_2 ), виплата страхового відшкодування у сумі 74 178,21 гривень додатковому доказуванню не підлягають з урахуванням приписів ч.4,6 ст.82 ЦПК України, а також визнається сторонами у справі. Так, відповідно до норми ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 15.09.2023 адвокат Чорний О.В. скерував до відповідача адвокатський запит, згідно з відповіддю на який від 18.09.2023 за підписом ОСОБА_4 , представник наголосила, що витрати, які пов?язані із відновлювальним ремонтом, відшкодовуються з урахуванням фізичного зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. У відповіді наголошено, що згідно зі звітом №0832-06-23 від 12.06.2023 про оцінку колісного транспортного засобу вартість відновлювального ремонту КТЗ «BMW 750LI», д.н.з. НОМЕР_3 , з урахуванням коефіціенту фізичного зносу 0,7 та без врахування ПДВ, склала 74 178,21 гривень, франшиза - 0,00 гривень.

Відповідно до засвідчених копій платіжних доручень від 07.11.2023, доданих до позовної заяви, ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_4 , сплачено на рахунок ОСОБА_5 в АТ КБ «Приватбанк» із призначенням «за відновлення стану авто та комісія» 24 000,00 гривень, 26 000,00 гривень, 27 000,00 гривень, 23 000,00 гривень, 15 000,00 гривень, 14 700,00 гривень, що в сукупності становить 129 700,00 гривень.

За даними вказаних платіжних інструкцій до суми не включено ПДВ, про що чітко зазначено в призначенні платежів: «Без ПДВ». Немає відомостей й про те, що виконавець робіт є платником ПДВ.

Відповідно до акта виконаних робіт №272 від 04.12.2023, складеного ОСОБА_1 як замовником та ОСОБА_5 як виконавцем, виконавцем проведено роботи з ремонту транспортного засобу, д.н.з. НОМЕР_2 згідно з наведеним переліком робіт, загальна вартість 129 700,00 гривень. Дані про врахування ПДВ в акті відсутні.

Долучено до матеріалів даної справи й висновок експерта №105-23 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу «BMW 750LI», д.н.з. НОМЕР_3 від 14.06.2023. За даними висновку вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «BMW 750LI», д.н.з. НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулась 02.06.2023, з урахуванням коефіціенту фізичного зносу 0,7 - 84 742,18 гривень.

З вказаного дослідження неможливо дійти висновку, чи враховано експертом ПДВ за ставкою 20% у вартості необхідних для ремонту матеріалів та складників, що підлягають заміні під час ремонту.

Натомість, згідно зі звітом №0832-06-23 від 12.06.2023 ФОП ОСОБА_6 , виготовленого на підставі заяви відповідача, вартість відновлювального ремонта вказаного автомобіля, з урахуванням коефіціенту фізичного зносу, станом на 09.06.2023, а також з урахуванням ПДВ (7 959,50 гривень), становить 82 137,81 гривень.

При цьому, як вказано у звіті, лише вартість запчастин, що замінюються, обраховується із врахуванням ПДВ.

З метою відшкодування витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу «BMW 750LI», д.н.з. НОМЕР_3 , адвокат Смолка О.В. в інтересах ОСОБА_1 15.02.2025 звернувся із претензією до відповідача, яка залишена без відповіді та реагування з боку ТДВ «СК «Кредо».

Предметом позову є матеріально-правова вимога власника транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП, що відбулась за вказаних вище обставин, до страховика забезпеченого транспортного засобу, водій якого визнаний винуватим у ДТП, щодо стягнення недоплаченого страхового відшкодування, із врахуванням реальної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу (без врахування коефіціенту фізичного зносу), ПДВ.

Підставою для звернення до суду стала неможливість позасудового врегулювання спору між сторонами, обов`язковості якого чинним законодавством не встановлено.

При розгляді справи суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Загальні положення про відшкодування шкоди врегульовані ст.22, главою 82 ЦК України. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на час ДТП регулюються ЦК України, Законом України «Про страхування» від 18.11.2021, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», іншими законодавчими актами.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Згідно з п.1,3 ч.2, 3, 6 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) шкоди та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

За нормою ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За нормою ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з цим, положення ч.2 ст.1187 ЦК України чітко передбачають, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені ст.1188 ЦК України. Так, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц, пр.61-31395сво18 зроблено висновок про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов?язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Постанова суду про відсутність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, звільняє такого водія від відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Як передбачено ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи приписи ч.6 ст.82 ЦПК України, фактичні обставини, встановлені постановою суду, винесеною Київським районним судом м.Одеси у справі про адміністративне правопорушення №947/18654/23, пр.3/947/4974/23 від 14.07.2023, яка набрала законної сили, суд вважає доведеними як настання події ДТП, так і винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що є підставою для застосування положень п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України.

Так, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц), позаяк у даній справі ОСОБА_7 доказів на спростування цієї обставини не надано.

Крім того, нормою ч.1 ст.1194 ЦК України врегульовано, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, лише у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Інститут страхування є одним із засобів, покликаних мінімізувати ризики, пов`язані з можливим знищенням або пошкодженням такого майна. Економічне призначення майнового страхування полягає у відшкодуванні збитків, заподіяних внаслідок пошкодження чи знищення майна при настанні страхових випадків, визначених законодавством або обумовлених договором. Отже, мета такого страхування - компенсування шкоди.

Як передбачено ст.979-981 ЦК України, договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування). Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством. Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.

Договір страхування укладається в письмовій формі з дотриманням вимог до письмової форми правочину, встановлених цим Кодексом. Факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим полісом (сертифікатом). Його істотні умови закріплено у ст. 982 ЦК України.

Щодо застосованості спеціального законодавства в даній справі суд виходить з норм ст.5,6 ЦК України, а також часу виникнення спірних правовідносин між сторонами, із врахуванням дат ДТП та здійснення страховиком винної особи страхового відшкодування.

Суд при розгляді вимог про стягнення матеріальної шкоди виходить й з того, що за положеннями п.1.4 ст.1 Закону застрахованою є відповідальність страхувальника та інших осіб, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. В даному випадку правомірність володіння встановлена судовим рішенням у цивільній справі, що вже було предметом дослідження суду.

Відповідно до ст.3, п.9.1 ст.9, п.10.1 ст.10 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до цього Закону передбачено, зокрема, укладання внутрішнього договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - внутрішній договір страхування).

Необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором) (п. 17 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки").

Згідно зі ст.6, п.22.1 ст.22 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до Постанови правління НБУ від 30.05.2022 №109 «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», затверджено розмір страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою (з 01.07.2022): за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160 000 гривень на одного потерпілого, тобто, заявлена до стягнення сума матеріальної шкоди не перевищує страхової суми, навіть з урахуванням вже здійсненої в рахунок страхового відшкодування виплати, яка дорівнює 74 178,21 гривень, що визнається сторонами у справі.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України судом враховано в цьому контексті й правові висновки, здійснені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц, пр. 14-316цс18, в якій вказано, якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Тому, пред`явлення позивачем до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Вказані висновки здійснені у постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 Верховного Суду.

Також, у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Отже, особа, яка винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Як передбачено ст.34.2, 34.3 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Крім того, відповідно до п.36.1, 36.2 страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, тоді розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (п.36.1).

Так, в даному випадку, стороною позивача не доведено порушення з боку страховика порядку та строків проведення огляду, експертного дослідження (замовлення й виготовлення звіту), визначення розміру страхової виплати.

Наявність під час огляду транспортного засобу заперечень з боку позивача в даній справі не підтверджено.

Із врахуванням наведеного, оскільки як у звіті, так і висновку експерта, дослідженими судом, із незначною похибкою у розмірі суми матеріальних збитків, визначено вартість ремонту транспортного засобу саме із врахуванням коефіціенту фізичного зносу, відповідно, страхове відшкодування, яке вже сплачено страховиком винної особи, є нормативно обгрунтованим та коректним.

При цьому, беручи до увагу похибку у сумі у вказаному висновку у порівнянні зі звітом, суд не вважає доведеними підстави для покладення обов?язку з її сплати на відповідача, оскільки у висновку експерта, виготовленому на замовлення позивача, від 14.06.2023 не зазначено про врахування або неврахування суми ПДВ, що, на переконання суду, і зумовило дану похибку. Разом з цим, стороною позивача не доведено необхідності в проведенні іншого експертного дослідження одночасно в часі із встановленням розміру збитків страховиком.

Враховуючи вимоги ст. 3, 4, 5, 10, 12, 15 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт №3001976/12/21 про оцінку транспортного засобу, складений суб`єктом оціночної діяльності 12.06.2023, є належним та допустимим доказом, оскільки замовлений та складений правомочною на це особою на замовлення відповідача.

Стосовно податку на додану вартість й відсутності підстав для стягнення його вартості на користь позивача з відповідача в даній справі, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19, від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20.

У разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, потерпілий має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат із сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами. Відтак, в силу приписів частини 2 статті 14 ЦК України страховик не може бути примушений до виплати ПДВ у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума ПДВ нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником ПДВ.

Втім, у даній справі стороною позивача не надано доказів визначення розміру ПДВ експертом (у висновку від 14.06.2023), а також врахування розміру ПДВ при здійсненні ремонтних робіт автомобіля, як і оплати ОСОБА_1 податку на додану вартість на користь виконавця робіт, що проаналізовано судом з урахуванням наявних експертного висновку, акту виконаних робіт та платіжних інструкцій. Відповідно, судом не встановлено обгрунтованості позовних вимог в даній частині.

Крім того, стороною позивача понесені додаткові витрати з метою визначення розміру шкоди, а саме на проведення автотоварознавчого дослідження (платіжна інструкція від 09.06.2023).

В даному випадку стороною позивача віднесено ці витрати до процесуальних, а до ціни позову вартість проведення експертизи не влючена, що є правом позивача, відповідно, в контексті ст.22 ЦК України суд питання їх стягнення не розглядає.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Поряд із цим, змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає відповідний розподіл та покладання тягаря доказування на сторони певним чином. Одночасно він не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує, адже доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказіву цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст.81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

За приписами ч.4,5 ст.83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Проте, стороною позивача не повідомлялось про неможливість подання певних доказів або необхідність додаткового часу для цього.

За нормою ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини справи, надаючи їм належну оцінку, суд дійшов висновку про нормативну необґрунтованість позову, а також недоведеність позовних вимог належними, допустимими та достатніми доказами, що зумовлює ухвалення рішення судом про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

За приписами п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.1, п.1,2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи

Позивачем сплачено судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 211,20 гривень при зверненні до суду, а також витрати на проведення експертного дослідження у сумі 3 200,00 гривень.

Проте, враховуючи приписи ч.1 ст.141 ЦПК України, критерії, визначені ч.3 ст.141 ЦПК України, судовий збір у сумі 1 211,20 гривень та витрати на проведення екпертного дослідження у сумі 3 200,00 гривень суд вважає за необхідне залишити за ОСОБА_1 .

Окремо суд наголошує, що висновок експерта був досліджений в якості доказу й під час розгляду іншої цивільної справи, тобто, дані витрати не є такими, що пов?язані виключно із розглядом даної справи.

За нормою ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Як видно з матеріалів справи, представником позивача у справі є адвокат Чорний О.В. (адвокатське бюро «Олексія Чорного», що надавав позивачеві професійну правничу допомогу на підставі ордеру від 17.03.2025, а також договору про надання правової (правничої) допомоги №1501/25 від 15.02.2025. Обсяг правової допомоги визначений п.1.1 договору. За положеннями п. 9.1 договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2025, але в будь-якому разі до виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором. Крім того, згідно з п.6.1 договору за правничу допомогу, гонорар за надання адвокатським бюро правової (правничої) допомоги, визначеної в п.1.2 договору, є фіксованим та складає 10 000,00 гривень. Терміни оплати узгоджені сторонами правочину у п.62. Згідно з п.6.3. за результатами надання правової (правничої) допомоги складається звіт про її надання, що підписується представниками кожної зі сторін. В звіті вказується надана адвокатським бюро правова (правнича) допомога і її вартість.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Суд враховує висновки, здійснені Верховним Судом у постанові від 02.12.2020 у справі №317/1209/19, пр.61-21442св19, відповідно до якого витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Проте, звіту із переліком видів робіт (наданих правничих послуг) матеріали справи не містять, хоча складання такого звіту безпосередньо передбачено у п.6.3 договору про надання правової (правничої) допомоги №1501/25 від 15.02.2025. Відповідно, підстав для здійснення розподілу цих витрат на час розгляду справи судом не встановлено, вони залишаються за позивачем.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 7, 10, 12-13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 229, 245, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 275, 278-279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування відмовити.

Судові витрати, понесені стороною позивача, у вигляді судового збору у сумі 1 211,20 гривень, пов?язані із залученням експерта, у сум 3 200,00 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 гривень залишити за ОСОБА_1 .

Реквізити сторін: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», , адреса місцезнаходження: м.Запоріжжя, пр.Моторобудівників, буд.34.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 24.07.2025.

Суддя Л.А.Вайнраух