КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 753/2346/25

номер провадження: 22-ц/824/11381/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 квітня 2025 року у складі судді Маркєлової В.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів на дитину, визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив:

припинити стягнення аліментів із нього на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3 000 грн 00 коп., на кожну дитину, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з виконавчим листом №753/18715/18 від 04 грудня 2019 року, виданим Дарницьким районним судом міста Києва;

стягнути із ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3 000 грн 00 коп., на кожну дитину, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття кожного з дітей;

визнати місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 ;

стягнути із ОСОБА_1 на його користь судові витрати.

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , у якому просила визначити місце проживання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 , вирішити питання про розподіл судових витрат.

Того ж дня, тобто 15 квітня 2025 року, ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення її зустрічного позову.

Заява про забезпечення зустрічного позову мотивована тим, що 23 січня 2018 року рішенням Дарницького районного суду міста Києва у справі №753/19885/17 розірвано шлюб між нею та ОСОБА_2 . Від шлюбу вони мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти завжди проживали разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою садівничого товариства «Дніпровський садовод» Дарницького району міста Києва. Діти виховуються з повагою та любов`ю до батька, у будь-який час зустрічалися та спілкувалися з ним, навідували його, проводили спільно з ним час, а відтак, до моменту звернення до суду з даним позовом не виникав спір щодо місця проживання дітей.

Зазначала, що за попередньою домовленістю з відповідачем, з кінця жовтня 2024 року діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 почали проживати з батьком ОСОБА_2 до її повернення в Україну, а вона 21 жовтня 2024 року супроводжувала їх спільного неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Іспанії для отримання ним тимчасового захисту під час війни в Україні. Вказувала, що 28 березня 2025 року вона повернулась до міста Києва та відразу повідомила донькам про це і що вони можуть повертатися додому за адресою: АДРЕСА_3 . З 28 березня 2025 року донька ОСОБА_4 повернулася за своїм постійним місцем проживання, та з цього часу відвідує школу регулярно, продовжує відвідувати кожного дня батька та спілкується з ним. Донька однаково проводить час як з матір`ю, так і з батьком.

Проте донька ОСОБА_5 не повернулася проживати за своїм постійним місцем проживання. Вказувала, що після її повернення до міста Києва ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_6 , яка у присутності батька відмовляється з нею говорити, обійматися тощо. У зв`язку з цим вона була змушена 30 березня 2025 року викликати поліцію за адресою місця проживання позивача. До цього часу дитина проживає з батьком, яка налякана поведінкою батька та його дружини, які негативно висловлюються щодо неї, як матері, змушують робити вибір проживання постійно з батьком та не спілкуватися з мамою. Дитина перестала відповідати на її дзвінки, висловлює агресивне небажання спілкуватися з мамою. До цього часу такої поведінки та ставлення дитини до матері не було. Зазначала, що доньку ОСОБА_5 вона може відвідати лише в школі, але навіть в школі дитину їй не віддають, хоча не мають на це права. Таким чином, своєю агресивною та маніпулятивною поведінкою ОСОБА_2 налаштовує спільних дітей проти неї. Вказувала, що таким чином ОСОБА_2 порушує її право на спілкування, виховання спільних дітей. 31 березня 2025 року вона звернулася до ювенальної превенції ВП Дарницького УП ГУ Національної поліції в місті Києві, де повідомила, що ОСОБА_2 обмежує її у спілкуванні з дітьми, вчиняє насилля психологічного характеру. Вона відчуває, що донька ОСОБА_5 втрачає емоційний зв`язок з нею, обмежуючи дітей спілкуватися із нею, діти налякані неприязністю ОСОБА_2 до неї. Також зазначала, що вона звернулася за захистом своїх порушених прав до Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації з поясненнями щодо ситуації.

Вважала, що невжиття заходів забезпечення зустрічного позову призведе до відсутності стабільних контактів її з доньками, що створює загрозу втрати безпосереднього емоційного контакту дітей з матір`ю та в подальшому може утруднити виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання з нею дітей.

Таким чином вважає, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту з доньками, особисто з їхньою матір`ю, повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дітей від зустрічей із нею. Забезпечення позову є необхідним у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, якщо врегульований правовий механізм забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила забезпечити її зустрічний позов шляхом:

визначення місця і часу спілкування доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нею за її місцем проживання ( АДРЕСА_3 ) з моменту постановлення ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили: щомісячно, у тому числі з можливістю здійснювати прогулянки містом Києвом та за його межами, з 15 год 00 хв. кожної п?ятниці до 19 год 00 хв. кожної неділі без присутності батька ОСОБА_2 ;

зобов`язати ОСОБА_2 передавати малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її матері за місцем проживання дитини: АДРЕСА_1 , відповідно до визначеного судом часу спілкування.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 квітня 2025 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 19 травня 2025 року про виправлення описки, прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 та об`єднано їх в одне провадження.

Приєднано до матеріалів справи відзив ОСОБА_1 .

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення зустрічного позову задоволено частково.

Забезпечено зустрічні позовні вимоги таким шляхом:

визначено місце і час спілкування доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 , з моменту постановлення ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили:

- за місцем проживання матері ( АДРЕСА_3 ) з 15 год 00 хв. до 18 год 00 хв. щомісяця, кожної другої і четвертої п?ятниці місяця, без присутності батька ОСОБА_2 ;

- щомісяця кожної першої неділі місяця, з 15 год 00 хв. до 19 год 00 хв. з можливістю здійснювати прогулянки містом Києвом у присутності батька ОСОБА_2

зобов`язано ОСОБА_2 передавати малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її матері ОСОБА_1 за місцем проживання дитини: АДРЕСА_1 , відповідно до визначеного судом часу спілкування.

У іншій частині вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити її в частині часткового задоволення заяви про забезпечення її зустрічної позовної заяви, змінивши визначені судом місце і час спілкування доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_1 за її місцем проживання ( АДРЕСА_3 ) з моменту постановлення ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили, а саме з:

15 год 00 хв. до 18 год 00 хв. щомісяця, кожної другої і четвертої п`ятниці місяця, без присутності батька ОСОБА_2 , та щомісяця кожної першої неділі місяця з 15 год 00 хв. до 19 год 00 хв. з можливістю здійснювати прогулянки містом Києвом у присутності батька ОСОБА_2 , на:

щомісячно, у тому числі з можливістю здійснювати прогулянки містом Києвом та за його межами, з 15 год 00 хв. кожної п`ятниці до 19 год 00 хв. кожної неділі без присутності батька ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов вірного висновку, що її заява підлягає задоволенню і, що вона має право на побачення і спілкування із донькою. Вказує, що спірним питання, яке підлягає дослідженню апеляційним судом, є питання співмірності заходу забезпечення позову із позовними вимогами зазначеними у її зустрічній позовній заяві.

Вказує, що у зустрічній позовній заяві вона просила визначити місце проживання доньки з нею на постійній основі, а у заяві про забезпечення позову вона просила дати їй можливість бачиться хоча б з 15 год 00 хв. кожної п`ятниці до 19 год 00 хв. неділі, що за місяць становить всього 16 годин на місяць.

На думку скаржниці такий графік, який вона просила є співмірними, а висновок суду першої інстанції, що надання їй, як матері, можливості бачитися і спілкуватися із рідною малолітньою донькою загалом 10 год на місяць, з яких 6 год на місяць без присутності батька і 4 год на місяць в присутності батька є нелогічним, неспівмірним і несправедливим.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із наявністю зв`язку між предметом спору та заходами забезпечення позову у вигляді визначення місця і часу спілкування доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 . Суд першої інстанції погодився із ОСОБА_1 , що невжиття заходів забезпечення зустрічного позову призведе до відсутності стабільних контактів її з донькою, що дійсно створює загрозу втрати безпосереднього емоційного контакту дітей з матір`ю, що в подальшому може утруднити виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю, що ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення зустрічних позовних вимог. Разом із тим, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви, оскільки заявниця не довела, що захід забезпечення, про який вона просить суд, буде співмірним заявленим нею вимогам.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 3 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, провадження №14-729цс19, зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (ст.9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Суть висновків Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (Сristian Сatalin Ungureanu v. Romania, заява №6221/14, п.п. 29-34, рішення від 04 вересня 2018 року) зводиться до того, що допущення державою ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини ще й протягом тривалого часу, у тому числі за наявності судового спору між батьками, від якого, зокрема, залежить характер цього доступу, навіть якщо це відбувається без порушення існуючих нормативних правил держави, є порушенням статті 8 Європейської конвенції з прав людини 1950 року - права на повагу до приватного і сімейного життя того з батьків, доступ до дитини якого обмежується або унеможливлюється. Відповідно до обставин справи «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» мова не йшла про ситуацію, коли є об`єктивні підстави вважати, що зазначений доступ до дитини явно суперечить її інтересам.

Згідно практики ЄСПЛ оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів з точки зору збалансованості інтересів. Залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися. Але надзвичайно важливими є врахування найкращого інтересу дитини. При визначенні найкращого інтересу дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, п. 100, від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13, п. 76).

У справі, що переглядається, вирішуючи питання про необхідність забезпечення зустрічного позову, суд першої інстанції встановив, що невжиття заходів забезпечення зустрічного позову призведе до відсутності стабільних контактів матері ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що дійсно створює загрозу втрати безпосереднього емоційного контакту дітей з матір`ю, що в подальшому може утруднити виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю, що ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення зустрічних позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №752/1253/22 вказано, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 травня 2021 року у справі №761/25101/20, від 25 листопада 2020 року у справі №760/15413/19, від 15 вересня 2021 року у справі №752/6099/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №752/1253/22.

Встановивши наявність обставин, які позбавляють позивачку за зустрічним позовом можливості спілкуватися з малолітньою донькою, з урахуванням права матері на особисте спілкування з дитиною та відсутності обставин, які обмежують право на таке спілкування, суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, з урахуванням практики ЄСПЛ та Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на необхідність поновлення та підтримання контакту матері з дитиною, у тому числі під час розгляду спору по суті. Зустрічі матері з донькою та їх спілкування мали б сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків матері ОСОБА_1 з малолітньою донькою, що відповідатиме законним інтересам дитини.

Крім того, суд першої інстанції правильно врахував предмет спору, який виник між сторонами, та дійшов висновку, що обраний вид забезпечення позову є доцільним та співмірним з заявленими вимогами, а невжиття таких заходів може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів заявниці та утруднити виконання рішення суду в майбутньому.

Отже, суд першої інстанції здійснив належну оцінку обґрунтованості доводів заявниці щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати ОСОБА_1 позовним вимогам, належним чином обґрунтував необхідність вжиття таких заходів.

При цьому забезпечення найкращих інтересів дитини не виключає можливого втручання у приватне та сімейне життя одного з батьків дитини і не завжди може відповідати найкращим інтересам одного з батьків (див. постанову Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі №686/8535/20).

Посилання апеляційної скарги на те, що встановлений судом графік побачень дитини з матір`ю протягом 10 годин не є достатнім для забезпечення зустрічного позову, колегія суддів відхиляє, оскільки такий час спілкування з матір`ю буде достатнім для забезпечення поновлення та підтримання контакту матері з дитиною, сприятиме відновленню та налагодженню емоційних стосунків ОСОБА_1 та не перешкоджатиме найкращим інтересам дитини, з урахуванням того, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із батьком ОСОБА_2 .

При цьому колегія суддів вважає, що встановлення графіка побачень матері з дитиною щомісячно, у тому числі з можливістю здійснювати прогулянки містом Києвом та за його межами з 15 год 00 хв. кожної п`ятниці до 19 год 00 хв. кожної неділі без присутності батька ОСОБА_2 , буде суперечити інтересам дитини, оскільки слід врахувати звичний для ОСОБА_5 режим навчальних заходів та відпочинку.

Тобто запропонований ОСОБА_1 графік побачень фактично охоплює всі вихідні дитини та, відповідно, частково забезпечить зустрічний позов.

Інші доводи та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення зустрічного позову у вказаний вище спосіб, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновком суду першої інстанцій щодо їх оцінки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 липня 2025 року.

Головуючий

Судді: