Номер провадження 2/754/7465/25
Справа № 754/5568/25
У Х В А Л А

Іменем України

25 липня 2025 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б., перевіривши виконання вимог ст.ст. 184-187 ЦПК України щодо вимог позовної заяви ОСОБА_1 до суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Пархоменка П.І., Гудими Д.А., Краснощокова Є.В. про зобов`язання суддів змінити постановлені ухвали від 07 березня 2025 року щодо накладення штрафів та зобов`язання Голови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду провести розслідування на предмет виявлення винних у зв`язку з ненадходженням клопотання позивача від 16.03.2025 до суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом до відповідачів суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Пархоменка П.І., Гудими Д.А., Краснощокова Є.В. та просить:

-зобов`язати суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Пархоменка П.І., Гудими Д.А., Краснощокова Є.В. змінити дві постановлені ухвали від 07.03.2025 року та постановити дві ухвали, якими скасувати накладені на позивача процесуальні заходи у виді штрафів у зв`язку з нервово-хронічним захворюванням позивача;

-зобов`язати Голову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду провести розслідування на предмет виявлення винних у зв`язку з ненадходженням клопотання позивача від 16.03.2025 року до суддів.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Вимога позивача про зобов`язати суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду переглянути ухвали Касаційного цивільного суду та постановити нові, відповідно до вимог ч. 7 ст. 429 ЦПК України, не відповідає чинному цивільному процесуальному законодавству.

Зазначена норма регулює питання перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, ініціювання якого відбувається в межах того ж провадження, в якому було ухвалене судове рішення, а не шляхом подання окремої (нової заяви) позовної заяви.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Незалежність і недоторканість судді гарантуються Конституцією і законами України.

Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється (ст. 126 Конституції України).

Вимога про зобов`язання суддею Деснянського районного суду м. Києва зобов`язати суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду переглянути ухвали Касаційного цивільного суду та постановити нові та, зокрема зобов`язати Голову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду провести розслідування, виходить за межі юрисдикції цього Суду та суперечить принципу незалежності суддів, гарантованому ст. 126 Конституції України.

Така вимога не може розглядатися будь-яким судом.

Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, що постановили ухвали у справі, не можуть бути відповідачами у справі за позовом Позивача про перегляд цих ухвал.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.

Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можна оскаржити до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди під час розгляду конкретної справи, можна усунути лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду сформульовані у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 62-65), від 13 березня 2019 року у справі № 462/32/17, від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 24-26)).

Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (п. 1 ч.1 ст. 186, п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

Ураховуючи вищевикладене, суд виснував, що заявлені вимоги спрямовані на оскарження судових рішень та втручання у здійснення судочинства в іншій справі № 754/2415/25 поза межами встановлених процесуальних процедур.

У постанові Верховного суду від 16 лютого 2024 року у справі № 953/19814/21 зроблено висновок про те, що оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Європейський суд з прав людини з питання імунітету суддів зауважував, що такий імунітет має законну мету, оскільки є засобом забезпечення належного здійснення правосуддя (рішення у справах «Ернст та інші проти Бельгії», № 33400/96, § 47-57, від 15.07.2003, «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» №20347/03, § 36, від 12.03.2009).

Вимоги, заявлені у позові, не можуть розглядатися у позовному провадженні за правилами будь-якого судочинства, тому суд відмовляє у відкритті провадження у вказаній цивільній справі.

У зв`язку з викладеним, суддя приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Пархоменка П.І., Гудими Д.А., Краснощокова Є.В. про зобов`язання суддів змінити постановлені ухвали від 07 березня 2025 року щодо накладення штрафів та зобов`язання Голови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду провести розслідування на предмет виявлення винних у зв`язку з ненадходженням клопотання позивача від 16.03.2025 до суддів.

Керуючись ст. ст. 184-186, 260-261, 353 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Пархоменка П.І., Гудими Д.А., Краснощокова Є.В. про зобов`язання суддів змінити постановлені ухвали від 07 березня 2025 року щодо накладення штрафів та зобов`язання Голови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду провести розслідування на предмет виявлення винних у зв`язку з ненадходженням клопотання позивача від 16.03.2025 до суддів.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон