Справа № 372/4171/24
Провадження № 2-о-13/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тиханського О.Б.,

присяжних: Павліченко О.М., Наговіцина Ю.В.,

за участю секретаря Денисенко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області, про визнання громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 недієздатними, встановлення опіки над ними і призначення опікуна,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати недієздатними свого дядька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та свою бабу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись на те, що останні хворіють, їх хвороба не виліковується та потребує стороннього догляду. Внаслідок захворювань дядько та баба заявника не здатні усвідомлювати значення своїх дій та керуватися ними, через стан здоров`я потребують постійного стороннього догляду довічно.

30.07.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.

24.12.2024 ухвалою суду призначити по справі судово-психіатричну експертизу щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

18.06.2025 до Обухівського районного суду Київської області надійшли висновки судово-психіатричного експерта № 284,285 від 25.02.2025.

18.06.2025 ухвалою суду відновлено провадження по справі.

Заявник в судовому засіданні заяву підтримав та просив задовольнити. Також просив врахувати подання ВК Обухівської міської ради Київської області про доцільність призначення опікуном ОСОБА_1 . Крім того зазначив, що офіційно працює в м. Києві та має можливість опікуватися своїм дядьком та бабусею.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подано подання про можливість та доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Фізична особа, яка внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, може бути, відповідно до ст. 39 ЦК України, визнана судом недієздатною.

Згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» під тяжким психічним розладом розуміють порушення психічної діяльності функціонального характеру (затьмарення свідомості, порушення адаптації та сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), яке позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, оцінювати свій психічний стан і поведінку.

Предметом судової діяльності є безпосереднє визначення наявності підстав для встановлення такого правового статусу фізичної особи, як обмеження у дієздатності чи визнання її недієздатною.

Фізична особа визнається недієздатною лише на підставі рішення суду у порядку, встановленому ЦПК України.

Необхідність судового порядку визнання громадянина обмежено дієздатним або недієздатним обумовлюється істотною зміною правового становища громадянина, який на невизначений період позбавляється можливості самостійно здійснювати свої права і обов`язки. Судова процедура покликана гарантувати правомірність правообмежень, які вживаються до громадянина, особливо якщо судовий розгляд ініційовано особами, що претендують на роль опікунів або піклувальників.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Згідно з ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (ч. 2 п. 1 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України.

Встановлення хронічної хвороби, недоумства, іншого важкого захворювання, що спричинили стійкий розлад психіки, належать до компетенції відповідних медичних закладів.

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка (ч. 1 ст. 41 ЦК України).

Згідно зі ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над особами, визнаними недієздатними.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті.

Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.

Згідно з абз. 1 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.

Відповідно до статті 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу.

Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними, такий висновок експертизи повинен бути обґрунтованим та мати конкретний характер. При проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 № 8 акцентовано увагу судів на тому, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

З аналізу наведених норм слідує, що висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не можуть покладатися докази, які ґрунтуються на припущеннях.

З Висновку судово-психіатричного експерта № 285 від 25.02.2025 слідує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на теперішній час виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді «Органічного ураження головного мозку складного (токсичного та травматичного) ґенезу з вираженим психоорганічним синдром», за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З Висновку судово-психіатричного експерта № 284 від 25.02.2025 слідує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на теперішній час виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді «Органічного ураження головного мозку складного судинного ґенезу, психоорганічний синдром», за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Кваліфікація експерта сумнівів не викликає. Доказів, що ставили б під сумнів висновок експерта, в судовому засіданні не здобуто.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 недієздатними.

Щодо заяви в частині призначення ОСОБА_1 опікуном його дядька ОСОБА_3 та баби ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.

Згідно з поданням виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, орган опіки та піклування вважає можливим та доцільним призначити ОСОБА_1 опікуном над гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_5 , дідусь заявника, а ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась бабуся останнього ОСОБА_6 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та копією паспорту.

30 серпня 1964 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб і почали мати спільне прізвище ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 в родині ОСОБА_5 та ОСОБА_8 народився старший син ОСОБА_9 , а ІНФОРМАЦІЯ_7 молодший син ОСОБА_10 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та копією паспорту.

ІНФОРМАЦІЯ_8 народився ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією паспорту.

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_2 , отримала довічно першу групу інвалідності, з обов`язковим стороннім доглядом, що підтверджується копією довідки МСЕК.

26 вересня 2023 року ОСОБА_2 отримала пенсійне посвідчення №НОМЕР_1 , що підтверджується копією пенсійного посвідчення.

20 березня 2024 року ОСОБА_3 отримав першу групу інвалідності з потребою у сторонньому догляді, що підтверджується копією довідки.

17 квітня 2024 року ОСОБА_3 отримав пенсійне посвідчення, як інвалід І групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення.

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 07.04.2022 у справі №712/10043/20, при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.1999 № 34/166/131/88.

Отже, призначення опікуна недієздатній особі здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Системний аналіз наведених норм права указує, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №736/1508/17 (провадження № 61-39361св18).

Таке подання не є рішенням за процесуальним статусом та має для суду лише рекомендаційний характер, і при постановленні судом рішення по справі не має пріоритетного значення, та може бути враховане на розсуд суду.

При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб (п.3.1 Правил опіки та піклування).

Аналізуючи норми ЦК України так ЦПК України у цьому питанні, слід звернути увагу, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК слідує, що вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, полягає в тому, що саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна.

У даній справі подання Виконавчого комітету Обухівської міської ради, як орган опіки та піклування про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатними дядьком ОСОБА_3 та своєю бабою ОСОБА_2 не містить належної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення, а містить лише посилання на можливість заявника бути опікуном над ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

При цьому в судовому засіданні було з`ясовано, що заявник офіційно працює та має постійний дохід. Разом з тим, заявник повідомив, що працює в місті Києві в МВС на повному робочому тижні. Тобто суду не доведено, що у ОСОБА_1 є достатньо вільного часу для опіки над дядьком та бабусею.

Станом на сьогоднішній день саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку, яка є військовозобов`язаним, із заявою про призначення її опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому напрямку та належним чином мотивувати свій висновок про можливість призначення особи опікуном недієздатної особи та, перш за все, необхідність такого.

Отже, встановлення опіки корелюється із формулювання підстав для звільнення з військової служби або надання відстрочки від військової служби, передбаченими чинним законодавством України.

Суд враховує, що недієздатна особа внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

У даному випадку у ОСОБА_2 є син ОСОБА_11 , який може доглядати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

В зв`язку з вище наведеним у сукупності, суд критично ставиться до подання Виконавчого комітету Обухівської міської ради, як орган опіки та піклування від 07.07.2025 № 2407, вважає його прийнятим із застосуванням суто формального підходу для вирішення питання про призначення заявника опікуном над ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та в зв`язку з цим не враховує його під час ухвалення рішення.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над недієздатними ОСОБА_2 , ОСОБА_3 слід відмовити за її необґрунтованістю.

Отже, заява підлягає частковому задоволенню відповідно до наведених висновків.

Згідно ч. 2 ст. 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 39, 41, 60, 63 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 268, 295-300, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області, про визнання громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 недієздатними, встановлення опіки над ними і призначення опікуна задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 , недієздатною.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , недієздатним.

В задоволенні заяви в частині призначення опікуном ОСОБА_1 відмовити.

Встановити опіку над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та доручити здійснення опіки над нею органу опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області.

Встановити опіку над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , та призначити йому опікуна та доручити здійснення опіки над ним органу опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 28.07.2025.

Суддя О.Б. Тиханський

Присяжні Ю.В. Наговіцина

О.М. Павліченко