ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 липня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 741/2122/24

Головуючий у першій інстанції - Киреєв О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/885/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Носівського районного суду Чернігівської області у складі судді Киреєва О.В. від 03 березня 2025 року, місце ухвалення рішення м.Носівка, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 , на підставі судового наказу Носівського районного суду Чернігівської області від 15.03.2021 року, на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що на підставі судового наказу Носівського районного суду Чернігівської області від 15.03.2021 року з нього стягуються аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця. Позивач зазначає, що після видачі судом вказаного судового наказу, його сімейний стан змінився, оскільки він одружився, і у нього народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За доводами позивача, він офіційно не працевлаштований, має незначний дохід від сезонних підробітків, на його утриманні також перебуває матір пенсійного віку - ОСОБА_5 , яка проживає разом з ним та потребує матеріальної допомоги. Позивач ОСОБА_1 стверджував, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця. У позові ОСОБА_1 просить судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 03.03.2025 року позов ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, задоволено. Судом зменшено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Носівського районного суду Чернігівської області від 15.03.2021 року, з 1/4 частки на 1/6 частку заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 03.03.2025 року про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , та у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, відмовити. Апелянт також ставить питання про стягнення на її користь понесених судових витрат. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 03.03.2025 року, є незаконним через порушення норм процесуального та матеріального права, неповне та неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування матеріального права, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що заявлені позивачем підстави для зменшення аліментів не відповідають вимогам закону. Апелянт стверджує, що посилання позивача на необхідність утримувати матір, то це є його обов`язком, як сина, крім того, такий обов`язок має і брат позивача, який є повнолітнім і також може утримувати матір. За доводами апелянта, матір позивача отримує пенсію, і на момент ухвалення рішення про стягнення із позивача аліментів у розмірі 1/4 частини щомісячно, вона вже перебувала на пенсії. Апелянт вказує, що утримання дитини у новому шлюбі, є обов`язком позивача, як батька, а також матері даної дитини. За доводами апелянта, позивач, крім сплати аліментів, не цікавиться їх спільною дитиною, при цьому, витрати на дитину зростають, дитина потребує значно більше коштів на утримання. Апелянт зазначає, що вона також має на утриманні неповнолітню дочку від першого шлюбу, її матір ОСОБА_6 є особою пенсійного віку, і проживає разом із ОСОБА_2 . Апелянт стверджує, що позивач 6 років тому мав достойні доходи від здачі квартири в оренду, заняття перепродажем автомобілів, таксування та іншої підприємницької діяльності. При цьому, на даний час відповідач не має постійного місця роботи, і розмір аліментів, які сплачує позивач, є мінімальним. За доводами апелянта, стаття 192 Сімейного кодексу України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме, зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Апелянт вказує, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення вимог заявленого позову про зменшення розміру аліментів.

У відзиві на подану апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 03.03.2025 року.

Відповідно до положень ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 03.03.2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що сторони даного спору перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 25.09.2019 року (а.с. 14).

Від шлюбу сторони даного спору мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Судовим наказом Носівського районного суду Чернігівської області від 15.03.2021 року у справі №741/179/21 (а.с.13), стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 заробітку (доходу), щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10.02.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається із матеріалів справи, 07.06.2022 року позивач ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_7 , прізвище якої після реєстрації даного шлюбу - '' ОСОБА_8 '', що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народився син ОСОБА_4 , у свідоцтві про народження якого (серія НОМЕР_2 ) (а.с.7), батьком зазначено: ОСОБА_1 , матір: ОСОБА_9 .

Матір ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має статус пенсіонера за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 від 31.07.2007 року (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_2 має неповнолітню дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від іншого шлюбу (а.с.31).

Матір ОСОБА_2 - ОСОБА_6 має статус пенсіонера за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 від 25.09.2019 року (а.с.38).

Син сторін даного спору - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у Носівському ліцеї №5 (а.с.32). Згідно висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 30.08.2023 року (а.с.33-37), дитина ОСОБА_3 , станом на дату проведення даного висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи, мав функціональні труднощі легкого ступеня прояву (мовленнєва функція).

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 03.03.2025 року, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції керувався положеннями статті 192 Сімейного кодексу України, а також врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.07.2021 року у справі № 691/926/20, згідно яких підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану, однак зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Суд першої інстанції встановив, що 07.06.2022 року позивач зареєстрував шлюб зі ОСОБА_11 , від якого народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За даних обставин, враховуючи зміни сімейного стану, які відбулися у позивача після видачі судом 15.03.2021 року судового наказу про стягнення аліментів, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та вважав за можливе зменшити розмір стягнутих із позивача на користь відповідача ОСОБА_2 аліментів, з 1/4 частки до 1/6 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. При цьому, суд першої інстанції відхилив доводи сторони відповідача про те, що у позивача відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, як такі, що спростовуються матеріалами справи.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 03.03.2025 року, щодо наявності підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову, не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що заявлені позивачем підстави для зменшення аліментів не відповідають вимогам закону. Апелянт стверджує, що посилання позивача на необхідність утримувати матір, то це є його обов`язком, як сина, крім того, такий обов`язок має і брат позивача, який є повнолітнім і також може утримувати матір. За доводами апелянта, матір позивача отримує пенсію, і на момент ухвалення рішення про стягнення із позивача аліментів у розмірі 1/4 частини щомісячно, вона вже перебувала на пенсії. Апелянт вказує, що утримання дитини у новому шлюбі, є обов`язком позивача, як батька, а також матері даної дитини. За доводами апелянта, позивач, крім сплати аліментів, не цікавиться їх спільною дитиною, при цьому, витрати на дитину зростають, дитина потребує значно більше коштів на утримання. Апелянт зазначає, що вона також має на утриманні неповнолітню дочку від першого шлюбу, її матір ОСОБА_6 є особою пенсійного віку, і проживає разом із ОСОБА_2 . Апелянт стверджує, що позивач 6 років тому мав достойні доходи від здачі квартири в оренду, заняття перепродажем автомобілів, таксування та іншої підприємницької діяльності. При цьому, на даний час відповідач не має постійного місця роботи, і розмір аліментів, які сплачує позивач, є мінімальним. За доводами апелянта, стаття 192 Сімейного кодексу України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме, зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Апелянт вказує, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення вимог заявленого позову про зменшення розміру аліментів.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до п.1, п.2 статті 3 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтями: 18, 27 Конвенції про права дитини визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Частинами 2,3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У п.54 рішення Європейського Суду з прав людини від 07.12.2006 року №31111/04 у справі "Хант проти України" суд констатує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олссон проти Швеції" (№2) від 27.11.1992 року, Серія А, № 250, статті 35-36, п.90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 статті 150, статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із положеннями ч.3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до приписів статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частиною першою статті 192 Сімейного кодексу України, яка регламентує зміну розміру аліментів, встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей: 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09.09.2021 року у справі № 554/3355/20, від 14.12.2022 року у справі №727/1599/22.

Звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 вказував, що на підставі судового наказу Носівського районного суду Чернігівської області від 15.03.2021 року, з нього стягуються аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця. Позивач зазначав, що після видачі судом вказаного судового наказу, його сімейний стан змінився, оскільки він одружився, і у нього народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За доводами позивача, він офіційно не працевлаштований, має незначний дохід від сезонних підробітків, на його утриманні також перебуває матір пенсійного віку - ОСОБА_5 , яка проживає разом з ним та потребує матеріальної допомоги. Позивач ОСОБА_1 стверджував, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця.

Приписами ч.1 статті 192 Сімейного кодексу України, яка регламентує зміну розміру аліментів, встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз вказаної вище норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення Закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною підставою, яка не залежить від зміни матеріального стану, для зміни розміру аліментів.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19.06.2024 року у справі № 686/22677/23.

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ч.1, ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України, яка регламентує оцінку доказів, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається із матеріалів справи, судовим наказом Носівського районного суду Чернігівської області від 15.03.2021 року у справі № 741/179/21 (а.с.13), стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 заробітку (доходу), щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10.02.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно матеріалів справи, 07.06.2022 року позивач ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_7 , прізвище якої після реєстрації даного шлюбу - '' ОСОБА_8 '', що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народився син ОСОБА_4 , у свідоцтві про народження якого (серія НОМЕР_2 ) (а.с.7), батьком зазначено: ОСОБА_1 , матір: ОСОБА_9 .

Матір ОСОБА_1 - ОСОБА_5 має статус пенсіонера за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 від 31.07.2007 року (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_2 має неповнолітню дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від іншого шлюбу (а.с.31).

Матір ОСОБА_2 - ОСОБА_6 має статус пенсіонера за віком, щзо підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 від 25.09.2019 року (а.с.38).

Син сторін даного спору - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у Носівському ліцеї №5 (а.с.32). Згідно висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 30.08.2023 року (а.с.33-37), дитина ОСОБА_3 , станом на дату проведення даного висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи, мав функціональні труднощі легкого ступеня прояву (мовленнєва функція).

Наявність у позивача матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка має статус пенсіонера за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 від 31.07.2007 року (а.с.11), не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються із позивача на користь ОСОБА_2 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у контексті приписів статті 192 Сімейного кодексу України, яка регламентує спірні правовідносини.

Приймаючи до уваги викладене вище, а також надаючи відповідну оцінку наданих позивачем доказів щодо зміни його сімейного стану, що є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів, апеляційний суд вважає, що виваженим, розумним, справедливим та таким, що узгоджується із приписами чинного Законодавства, яке регламентує спірні правовідносини, буде висновок про часткове задоволення вимог заявленого позову. А саме, необхідно зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню із позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно до 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно. Даний розмір аліментів, на думку апеляційного суду, узгоджується із нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а також є справедливим балансом між захистом прав дитини на утримання, який є пріоритетним, та правами платника та отримувача аліментів.

Належних та достатніх, у розумінні статей: 77, 80 ЦПК України, доказів наявності обставин, які б свідчили про необхідність зменшення розміру стягнутих із ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, про що просить позивач у вимогах заявленого до ОСОБА_2 позову, матеріали даної цивільної справи в собі не містять.

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, а рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 03.03.2025 року, необхідно змінити, виклавши перший, другий абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:

''Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Носівського районного суду Чернігівської області від 15.03.2021 року, з 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно до 1/5 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.''

Приймаючи до уваги, що у поданій позовній заяві (а.с.1-2), позивач ОСОБА_1 просив судові витрати віднести на рахунок позивача, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції від 03.03.2025 року, в частині розподілу судових витрат між сторонами, а саме, в частині стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

В іншій частині рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 03.03.2025 року, підлягає залишенню без змін.

На підставі приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, враховуючи часткове задоволення апеляційним судом вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає за необхідне стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 908 грн. 40 коп., в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених (а.с.65) понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 03 березня 2025 року - змінити, виклавши перший, другий абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:

''Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Носівського районного суду Чернігівської області від 15.03.2021 року, з 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно до 1/5 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.''

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 03 березня 2025 року, в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 211 грн. 20 коп. - скасувати.

В іншій частині рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 03 березня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 908 (дев`ятсот вісім) грн. 40 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 25.07.2025 року.

Головуючий: Судді: