Провадження № 2/175/2169/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"24" липня 2025 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Білоусової О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Соломонович К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Слобожанське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В позові посилається на те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . З 2015 року Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться життям дитини, не надає матеріальної допомоги та не підтримує з нею зв`язок. Донька проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків

Представником позивача подано заяву про розгляд справи без їх участі, позовну заяву підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату місце та час судового засідання повідомлена належним чином, заяв не надавала.

Представник третьої особи - Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у судове засідання не з`явився, про дату місце та час судового засідання повідомлений належним чином, заяв не надавав.

Дослідивши матеріали справи, суду дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 06.06.2009 року Виконавчим комітетом Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області будо зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 , про що зроблено відповідний актовий запис за № 04.

Під час шлюбу народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 26

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.12.2014 року у справі №175/3989/14-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Згідно Характеристики ОСОБА_3 , учениці 6-В класу, виданої 06.04.2022 року Директором Першотравенського ліцею №5 Печеною Т.В., вбачається, що дитина гарно навчається, дисциплінована, працелюбна та активна, бере активну участь у предметних конкурсах, в роботі учнівського самоврядування, у культмасових заходах. Мати ОСОБА_3 не приймає ніякої участі у житті доньки, жодного разу не цікавилась її успіхами. Вихованням дівчинки безпосередньо займалися тато і тітка, які забезпечували ОСОБА_4 всім необхідним і в матеріальному і в моральному плані.

Характеристикою, виданою 29.12.2023 року №05-09/258 Директором Дніпровського ліцею №129 Дніпровської міської ради Наталією Ширяєвою , підтверджується, що тато ОСОБА_4 приймає активну участь у її вихованні, систематично цікавиться навчанням доньки, завжди на зв?язку з класним керівником.

Довідкою від 15.05.2024 року №05-09/188, про участь батьків учениці 8-В класу ОСОБА_3 у шкільному житті дитини зазначається, що учениця завжди охайна, доглянута. Батько дитини, ОСОБА_1 систематично спілкується з педагогами, які навчають доньку, цікавиться шкільним життям дитини, відвідує батьківські збори, тощо. Мати дитини зв?язку із закладом освіти не підтримує.

Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста, виданого 26.12.2023 року клінічним психологом ОСОБА_6 - психоемоційний стан дитини задовільний, рівень інтелекту відповідає віку та шкільній програмі.

Рішенням Виконавчого комітету Любимівської сільської ради №19 від 27.04.2022 року було визначено місце проживання дитини - ОСОБА_3 за місцем проживання її батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання №73 від 07 червня 2024 року, виданого Любимівською територіальною громадою, ОСОБА_1 зі своєю донькою проживають разом за визначеною у рішенні Виконавчого комітету Любимівської сільської ради № 19 від 27.04.2022 року адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №84 від 02.08.2021 року ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем.

Згідно Довідки від сімейного лікаря КНП «ЦПМСД» Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 11.04.2025 р., ОСОБА_3 на «Д» обліку не перебуває. Здорова.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7,, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , мати не бачили жодного разу, вихованням дитини займається батько.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , мати не бачили жодного разу, вихованням дитини займається батько.

Як вбачається з висновку від 06.06.2025 року, Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Любимівської сільської ради на підставі подання служби у справах дітей - вважає за доцільне звернення до суду щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

При цьому, суд зауважує, що до висновку ООП окрім акту обстеження житлово- побутових вимог жодних документів, на підставі яких комісія дійшла такого висновку не надано. Крім того з самого висновку також не вбачається на підставі чого він зроблений.

Також суд звертає увагу, що позивач зазначає в позові про те, що відповідач покинула дитину у 2015 році та з позовом він звертається до суду у вересні 2024 р., майже через 10 років, та не зазначає чому саме через сплив досить тривалого часу виникла така необхідсть.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У відповідності до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Суд зауважує на тому, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позивач стверджує, що відповідач не здійснює належний догляд за донькою, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не займається її навчанням, матеріально не забезпечує, при цьому жодними письмовими доказами не підтверджено систематичний та постійних характер вказаних дій з боку відповідача та не підтверджено факт свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків щодо виховання доньки.

Також, у відповідності до ч. 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України, суд не погоджується зі складеним Органом опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки він є необґрунтованим, відсутні документи, що стали підставою для його складання, взагалі відсутня інформація щодо виклику відповідача на комісію для з`ясування її думки. Крім того з висновку вбачається, що Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Любимівської сільської ради на підставі подання служби у справах дітей - вважає за доцільне звернення до суду щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тоді як цей документ повинен містити в собі саме висновок ООП щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав особи.

Відповідно до заяви від 14.07.2025 представником позивача зазначено про відмову від виклику свідків та неповнолітньої дитини, зазначивши про наявність в матеріалах справи письмових пояснень відповідних осіб.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 495/432/23 (провадження № 61-17548св23).

Матеріали справи містять письмові поясненнях самої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про не заперечення проти позбавлення матері батьківських прав, оскільки вона не приймає участі в її житті та не збирається змінюватись, і суд звичайно не заперечує право дитини ображатись чи злитись на свого батька з тих чи інших підстав, проте такі обставини не можуть стати підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Водночас, суд звертає увагу на те, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у судовому засіданні не була присутня та безпосередньо суду пояснень з приводу її заяви та ставлення до матері станом на даний час не давала.

Вказане відповідає правовому висновку Верховного Суду, який сформовано у справі № 705/3040/18 (постанова від 13.07.2023 року) і згідно якого озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Такий підхід також відповідає практиці ЄСПЛ, який зазначає, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку (див. рішення у справі «Вихованок проти України», заява № 12962/19, пункт 32, від 07.10.2021 року).

З урахуванням наведеного, суд критично ставиться до письмових пояснень ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки такі безпосередньо досліджуються судом під час розгляду справи шляхом їх допиту у судовому засіданні, за клопотанням учасників справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим положеннями 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках з урахуванням особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

З огляду викладене, суд вважає необхідним відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині позбавлення батьківських прав.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі викладеного, з урахуванням матеріального становища сторін, рівності прав та обов`язків батька, матері щодо дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів та необхідність стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 598, 00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Частиною 1ст. 191 СК України, встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 141, 259, 263 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 598, 00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03.09.2024 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. М. Білоусова