"24" липня 2025 р. Справа № 363/3989/25
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

24 липня 2025 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), заінтересовані особи: Вишгородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (адреса місцезнаходження: Київська область, м. Вишгород, вул. Набережна, буд. 6-а), про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Вишгородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , 1940 року народження на території м. Сариагач Туркестанської області Казахстану.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В.

Суд, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Розглянувши матеріали поданої заяви, суд дійшов наступного.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин 1, 3 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного, позовного та окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Положеннями пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 18 січня 2024 року № 560/17953/21.

Отже, існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Якщо факт, що має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок.

Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку адміністративного судочинства (висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2598/16-ц, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21).

Таким чином, судовий порядок встановлення факту, що має юридичне значення, використовується лише у випадку, коли чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку його встановлення.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що заявник просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті ОСОБА_2 , 1940 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на території м. Сариагач Туркестанської області Казахстану, що підтверджуєтеся свідоцтвом про Смерть № НОМЕР_2 .

З огляду на те що смерть ОСОБА_2 настала ще у 1990 році, тобто до проголошення Україною незалежності, державна реєстрація смерті проводилась за законодавством колишнього СРСР за останнім місцем проживання померлого.

Заявником не надано доказів того, що державна реєстрація смерті ОСОБА_2 у 1990 році не була проведена за місцем його останнього проживання в м. Сариагач, Чимкентської області, Республіки Казахстан, натомість в заяві є посилання на Свідоцтво про смерть №143, згідно з яким ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 50 років, причина смерті - раптова коронарна смерть, про що було зроблено запис в книзі актів цивільного стану за 1990 рік.

Таким чином, факт смерті ОСОБА_2 встановлений свідоцтвом про смерть № 143, виданим за місцем останнього проживання в м. Сариагач, Чимкентської області, Республіки Казахстан, а тому повторно чи додатково встановленню не підлягає.

Факт смерті реєструється відповідним реєстраційним органом за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Факт смерті ОСОБА_2 зареєстрований компетентним органом іноземної держави та підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть.

Разом з тим суд зазначає, пунктом 6 розділу IV Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року N 52/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 р. за N 719/4940 Правил встановлено, що громадяни України та особи без громадянства, які проживають в Україні, витребовують документи на підтвердження фактів реєстрації актів цивільного стану, здійснених компетентними органами іноземної держави, через Міністерство закордонних справ України, якщо інший порядок не встановлено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, чинним законодавством передбачено позасудовий порядок реєстрації смерті особи за кордоном та порядок отримання повторного свідоцтва про смерть особи на території іноземної держави.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене та беручи до уваги, що факт смерті ОСОБА_2 органом державної реєстрації актів цивільного стану вже зареєстровано та його смерть настала на території іноземної держави, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі.

Керуючись ст.ст. 186, 260, 261, 293, 315, 317 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , 1940 року народження на території м. Сариагач Туркестанської області Казахстану - відмовити.

Заяву з додатками повернути заявнику. Копію заяви залишити в суді.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя О.В. Рукас