П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року м. Київ

Справа №367/2247/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/7259/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федочук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Третяк Я.М. 28 листопада 2024 року в м. Ірпінь, повний текст рішення складений 26 грудня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В

У березні 2024 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила розірвати договір № Н-б.22-5-р від 08 квітня 2019 року, укладений між нею та ФОП ОСОБА_2 , стягнути з останнього суму боргу в розмірі 185000 (сто вісімдесят п'ять тисяч) гривень, відсотки в сумі 16677,75 грн, а також судові витрати.

В обґрунтування позову позивач вказувала на те, що 08 квітня 2019 року між нею та відповідачем був укладений договір № Н-б.22-р, за умовами якого відповідач зобов`язувався виконати загально-будівельні роботи по внутрішньому оздобленню квартири за адресою: АДРЕСА_1 , позивач здійснити оплату 100 відсотків вартості робіт у момент підписання договору. Позивач виконала взяті на зобов`язання, проте відповідач до цього часу не приступив до виконання власних договірних зобов`язань. Подальше виконання відповідачем робіт за договором № H-б.22-5 втратило інтерес для позивача.

Позивач зазначала, що 27 лютого 2024 року нею на адресу відповідача було направлено лист з пропозицією про розірвання договору та повернення сплачених коштів протягом 5 днів з дати отримання цього листа, проте відповідачем її вимога не задоволена. Тому вважає, що на підставі положень ч.2 ст. 625 ЦК України відповідач повинен сплатити на користь позивача також 3 відсотки річних від суми боргу, що становить суму 16677,75 гривень.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів - залишені без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 05 квітня 2024 відповідач ОСОБА_2 надіслав позивачу ОСОБА_1 відповідь, в якій погодився розірвати договір у зв`язку з відмовою замовника від передбачених договором робіт за запропонованим ним графіком та без утримання на свою користь неустойки, передбаченої п. 4.1.4. договору № Н-б.22-5-р від 08 квітня 2019 року. Також у зв`язку з пропозицією ОСОБА_1 розірвати договір ОСОБА_2 було повернуто грошові кошти, отримані ним на виконання укладеного договору підряду, у загальному розмірі 185000 грн. шляхом їх перерахування на зазначений позивачем рахунок.

Доводи представника позивача щодо неповного зарахування (з вирахуванням комісії) на рахунок позивача деяких платежів, здійснених відповідачем з метою повернення коштів за договором, відхилені з огляду на те, що не підтверджені допустимими доказами, оскільки з наданих скріншотів неможливо встановити платника та одержувача коштів, номер рахунків, які є учасниками транзакцій.

Не подилась з вказаним судовим рішенням позивач, її представником - адвокатом Стаценком М.Ф. подана апеляційна скарга, в якій вказується на незаконність рішення суду у зв`язку з неповним дослідженням всіх обставин справи. представник вказує на те, що відповідачем були вчиненні щодо розірвання договору та повернення коштів лише після звернення позивача до суду з цим позовом. Проте протягом тривалого часу відповідач не виконував ремонтних робіт і користувався грошовими коштами позивача, що порушенням вимог чинного законодавства. Судом не прийнято до уваги, що позивач не отримала всю сплачену нею суму, різниця становить 300 грн, однак суд першої інстанції неправомірно поклад ці емісійні виплати на позивача.

На підставі викладеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Стаценко М.Ф. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив про її задоволення.

Представник відповідача - адвокат Литвинов О.Р. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що 08 квітня 2019 року між ФОП ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діяла ОСОБА_3 , (за договором - Виконавець), та ОСОБА_1 (за договором - Замовник) укладено договір № Н-б.22-5-р (а.с. 7-10).

Відповідно до підпункту 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язався виконати роботи в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а замовник зобов`язався оплатити виконавцеві виконані роботи відповідно до умов даного договору.

У підпункті 1.2. договору сторонами погодженого перелік загально-будівельних робіт по внутрішньому оздобленню квартири.

Згідно із підпунктом 2.1. договору вартість робіт становить 185000,00 грн.

Пунктом 2.2. договору визначено, що замовник сплачує виконавцю 100% вартості робіт у момент підписання даного договору.

Факт сплати замовником за договором грошових коштів у розмірі 185000,00 грн. підтверджується актом приймання-передачі грошових коштів від 08 квітня 2019 року (а.с. 11). Зазначену обставину відповідач не заперечував та визнав.

У пп. 2.4 договору сторонами визначено, що початок виконання та закінчення робіт визначається згідно з графіком будівництва об`єкта капітального будівництва, складовою та невід`ємною частиною якого є квартира, в якій мали виконуватися роботи.

У п. 1.3 договору визначено, що гарантом виконання робіт виступає Товариство з обмеженою відповідальністю «СМАРТ СІТІ ІРПІНЬ» (п. 1.3 договору підряду № Н-б.22-5-р від 08 квітня 2019 року).

Сторонами визнано, що станом на час розгляду справи будинок за будівельною (проектною) адресою: АДРЕСА_1 , в експлуатацію не введений, а об`єкт нерухомого майна (квартира №5 ) позивачу не переданий.

27 лютого 2024 року ОСОБА_4 засобами поштового зв`язку на адресу ФОП ОСОБА_2 було направлено лист з пропозицією протягом п`яти днів з дати отримання цього листа укласти угоду про розірвання договору від 08 квітня 2019 року № Н-б.22-5-р та повернення на поточний рахунок № НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 грошових коштів у розмірі 185000,00 грн, отриманих за вказаним договором. (а.с. 12-15).

Згідно роздруківки трекінгу відправлення зазначений вище лист було доставлено до відділення поштового зв`язку в точку видачі/доставки 01 березня 2024 року (а.с. 16).

З вказаним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 06 березня 2024 року, згідно штампу поштового відділення (а.с. 22).

05 квітня 2024 року відповідач ОСОБА_2 надіслав ОСОБА_1 відповідь, в якій погодився розірвати договір у зв`язку з відмовою замовника від передбачених договором робіт за запропонованим ним графіком та без утримання на свою користь неустойки, передбаченої п. 4.1.4. договору № Н-б.22-5-р від 08 квітня 2019 року (а.с. 52-53)

У зв`язку з пропозицією ОСОБА_1 розірвати договір ОСОБА_2 було повернуто грошові кошти, отримані ним на виконання укладеного договору підряду, у загальному розмірі 185000,00 грн шляхом їх перерахування на зазначений позивачем рахунок, що підтверджується первинними платіжними документами: від 12 червня 2024 року на суму 15000,00 грн, від 18 червня 2024 року на суму 60000,00 грн., від 04 липня 2024 року на суму 20000,00 грн, від 26 липня 2024року на суму 30000,00 грн, від 27 вересня 2024 року на суму 20000,00 грн, від 29 жовтня 2024року на суму 40000,00 грн (а.с. 139-144, 209-210).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з приписами ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В силу ч.ч.1,2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Положеннями ч. 1 ст. 15, ч.1 ст.16 ЦК України ст.4 ЦПК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 3 ст. 12 ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З наведених обставин справи вбачається, що 08 квітня 2019 року між сторонами був укладений договір підряду, як то вірно визначено судом першої інстанції.

Умовами укладеного між сторонами договору чіткого строку виконання погоджених між сторонами робіт не встановлено, натомість у пп. 2.4 договору сторонами визначено, що початок виконання та закінчення робіт визначається згідно з графіком будівництва об`єкта капітального будівництва, складовою та невід`ємною частиною якого є квартира, в якій мали виконуватися роботи.

Сторонами визнано, станом на час розгляду справи будинок в експлуатацію не введений і квартира, в якій мали проводитись ремонті роботи позивачу не передана, внаслідок чого відповідач не приступив до виконання взятих на себе договірних зобов`язань.

Позивач направила відповідачу вимогу про розірвання договору та повернення сплачених за ним коштів 27 лютого 2024 року, дані про отримання цієї вимоги відповідачем в матеріалах справи відсутні.

В ході розгляду справи відповідач надав згоду на розірвання договору, а отже сторони договору за взаємною згодою розірвали договір, а тому правових підстав для розірвання цього договору судом не має.

Також відповідачем було здійснено перерахування коштів на банківський рахунок позивача у сумі 185000,00 грн, що відповідає сумі здійсненої позивачем оплати по договору. Посилання сторони позивача на повернення не всієї суми обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки дійсно надані скріншоти не дають підстав для висновку, що вказані перекази були здійснені відповідачем. Крім того слід звернути увагу на те, що сторона позивача вказує на те, що різниця у сумах становить емісійні виплати у розмірі 300 грн, тобто вказані грошові кошти були сплачені вже позивачем за умовами договору банківського обслуговування, а тому порушень прав позивача відповідачем у цій частині не вбачається.

Вирішуючи питання щодо застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК України колегія суддів виходить з того, що вказані положення поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання.

Як вже вказано вище, умовами договору не був визначений конкретний строк виконання зобов`язання за договором підряду, повернення коштів відбулось за результатом досягнення згоди між сторонами в ході розгляду справи та враховуючи відсутність даних про одержання відповідачем вимоги позивача від 27 лютого 2024 року, відсутні підстави для висновку про порушення відповідачем грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду. Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, вимогам чинного законодавства, а тому апеляційний суд залишає апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи апеляційним судом компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук