РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Козленко Г.О., за участю секретаря судових засідань - Вчерашнюк А.О., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва через свого представника звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА», в якому просив суд:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди обладнання з обов`язковим викупом №10-03-2020-4/2 від 10.03.2020 у розмірі 20 937,00 доларів США в тому числі: 8 550,00 доларів США орендної плати, 12 278,00 доларів США суму обов`язкового викупу об`єкта оренди та 109,00 доларів США - 3% річних;

- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначає, що 10.03.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» було укладено договір оренди обладнання з обов`язковим викупом №10-03-2020-4/2.

Згідно із п. 3.1 договору оренди, термін оренди складав 3 роки, а саме - до 10.03.2023, а відповідно до п. 4.1 орендар зобов`язаний щомісячно сплачувати орендну плату, що становила 2,25% від загальної вартості обладнання, яке було предметом договору оренди зі щомісячною капіталізацією. За п.п. 4.2 та 4.3 договору оренди виплата орендних платежів не проводилась протягом 1095 днів дії договору оренди, а повна сума орендної плати мала бути сплачена орендарем на 1096-й день, а саме 11.03.2023.

У вказаний термін відповідач не сплатив орендні платежі, а також не здійснив обов`язкового викупу обладнання, який був передбачений договором оренди. Також відповідач не передав обладнання позивачеві, а отже є підстави вважати, що відповідач користується вказаним обладнанням і на момент подання позову.

З огляду на вищезазначене, позивач звернувся до суду з позовною заявою задля захисту свого порушеного права.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.06.2023 відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про стягнення заборгованості.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.02.2024 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про стягнення заборгованості.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд без участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, а також просить задовольнити клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечує представник позивача.

Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 10.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» та ОСОБА_1 було укладено договір №10-03-2020-4/1 купівлі-продажу обладнання.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що за даним договором продавець зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти у власність та оплатити обладнання, а саме: зарядні пристрої (станції) для електромобілів згідно специфікації, що є додатком №1 до даного договору, і сплатити продавцю грошову суму, встановлену п. 3 договору.

Пунктом 3.1 договору визначено, що ціна обладнання: 249 215 (двісті сорок дев`ять тисяч двісті п`ятнадцять) грн, що є еквівалентом 10 000 (десятьом тисячам) доларів США відповідно до курсу Національного банку України на дату оплати.

Пунктом 7.1 договору визначено, що усі спори й розбіжності за даним договором чи у зв`язку з ним, розглядаються в судовому порядку відповідно до чинного законодавства України за місцем знаходження продавця.

Пунктом 8.6 договору визначено, що жодна із сторін договору не вправі передавати свої права і/чи зобов`язання за цим договором іншим особам без письмової згоди на це інших сторін даного договору.

Пунктом 8.7 договору визначено, що реорганізація, або смерть сторони договору не є підставою для зміни умов договору, або його дострокового розірвання. У випадку реорганізації (смерті) однієї із сторін договору всі права і зобов`язання цієї сторони, які витікають з цього договору, переходять в повному обсязі до правонаступника цієї сторони.

Пунктом 9.2 договору визначено, що дії даного договору достроково припиняється тільки за умови здійснення усіх взаєморозрахунків за ним та внаслідок:

а) взаємної згоди всіх сторін про дострокове розірвання даного договору;

б) за рішенням суду у випадку невиконання іншою стороною (іншими сторонами) своїх зобов`язань за цим договором.

Пунктом 1 специфікації №1 визначено, що відповідно до договору купівлі-продажу обладнання №10-03-2020-4/1 від 10.03.2020 продавець передав у власність покупцю, а покупець прийняв у власність та оплатив обладнання, а саме: зарядні пристрої (станції) для електромобілів з наступними характеристиками:

- станція заряджання електромобілів змінного струму «Пристрої зарядні для електромобілів типу УЗЕ, код ДКПП 27.11.50-33.00», клас 1, тип системи заземлення TN-S, електроживлення станції здійснюється від трьохфазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380, частотою (50+-1) Гц. Тип кабеля КВГ 5*6 (додаток №1 до договору купівлі-продажу обладнання №10-03-2020-4/1 від 10.03.2020).

10.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» та ОСОБА_1 було укладено договір №10-03-2020-4/2 оренди обладнання з обов`язковим викупом.

Відповідно до п.1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування, з зобов`язанням обов`язкового викупу наступне майно (обладнання). Найменування: зарядні пристрої (станції) для електромобілів з характеристиками, визначеними у специфікації, що є додатком до даного договору у кількості 2 (дві) одиниці.

Пунктом 1.1.1 договору визначено, що загальна вартість об`єктів оренди становить 249 215 (двісті сорок дев`ять тисяч двісті п`ятнадцять) грн, що на дату укладання цього договору ціна у перерахунку до долара США, становить 10 000 (десятьом тисячам) доларів США, згідно з офіційним курсом Національного банку України, що склався на дату підписання договору.

Пунктом 3.1 договору визначено, що термін оренди складає 3 роки з моменту прийняття об`єкту оренди, а саме до 10 березня 2023 року.

У пункті 4.1 договору оренди обладнання сторони погодили, що розмір орендної плати за весь об`єкт оренди, що орендується за цим договором, у цілому складає 2,25 відсотки в місяць від загальної вартості об`єкта оренди, яка вказана в п. 1.1.1 даного договору, з щомісячною капіталізацією, а саме: кожного місяця протягом строку користування об`єктом оренди відсоток включає в себе суму капіталізації відповідно до п. 4.3.

Пунктом 4.3 договору закріплено, що виплата орендних платежів (відсотків) протягом 1095-ти днів з дати заключення договору не проводиться, а сума щомісячних нарахованих відсотків, яка підлягає виплаті щомісяця капіталізується (рефінансується) шляхом додавання до загальної суми обов`язкового викупного платежу в розмірі 12 278 (дванадцять тисяч двісті сімдесят вісім) доларів США та до суми орендних платежів нарахованих за попередні періоди і підлягає виплаті на 1096-й день з дати укладення цього договору, а саме 11 березня 2023 року.

Пунктом 5.1 договору визначено, що дія даного договору припиняється внаслідок закінчення терміну його дії.

Пунктом 5.3 договору визначено, що орендодавець має право достроково розірвати цей договір, шляхом письмового повідомлення орендаря за 60 (шістдесят) календарних днів до дати розірвання.

Пунктом 8.1 договору визначено, що орендар зобов`язується викупити об`єкт оренди в кінці строку дії цього договору, або достроково в будь-який час на вимогу орендодавця, за умови письмового повідомлення орендодавцем орендаря на поштову адресу, або подання особисто, під розпис про вручення повідомлення, уповноваженій особі (працівнику) орендаря за реквізитами визначеними у цьому договорі не пізніше ніж за 2 (два) місяці до дати обов`язкового викупу. Право власності на майно, що є об`єктом оренди, у такому разі переходить до орендаря після сплати останнім орендодавцю повної суми орендної плати, нарахованої відповідно до умов цього договору, та всієї суми обов`язкового викупного платежу в гривні, еквівалентної 10 000 (десятьом тисячам) доларів США, за офіційним курсом Національного банку України на день повернення коштів. Сплата всієї суми орендодавцю відбувається шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на банківський рахунок орендодавця, або готівковими коштами на розсуд останнього, з урахуванням умов чинного законодавства.

Пунктом 1 специфікації №1 визначено, що за даним договором орендодавець передав у строкове платне користування орендарю, а орендар прийняв обладнання, а саме: зарядні пристрої для електромобілів з наступними характеристиками:

- станція заряджання електромобілів змінного струму «Пристрої зарядні для електромобілів типу УЗЕ, код ДКПП 27.11.50-33.00», клас 1, тип системи заземлення TN-S, електроживлення станції здійснюється від трьохфазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380, частотою (50+-1) Гц. Тип кабеля КВГ 5*6 (додаток №1 до договору оренди обладнання з обов`язковим викупом №10-03-2020-4/2 від 10.03.2020).

Разом з тим, у порушення вимог договору відповідачем не було сплачено орендну плату.

01.05.2023 адвокат ОСОБА_1 направив до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» досудову вимогу про врегулювання спору.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до статті 627 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Всупереч умовам укладеного договору та вимогам чинного законодавства, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, не сплачує орендну плату за користування обладнанням.

За положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач, не виконуючи вимоги умови Договору в частині своєчасної та повної сплати орендної плати, порушив вимоги ст. 530 ЦК України, а згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При цьому, ст. 625 ЦК України чітко визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У позовні заяві позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання за договором № 26-01-2020-1/2 оренди обладнання з обов`язковим викупом не виконав, орендні платежі не сплатив.

З урахуванням викладеного вище судом встановлено, що відповідачем не виконано зобов`язання перед відповідачем з виплати орендної плати за договором оренди за увесь період дії договору.

Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення із відповідача на його користь заборгованість із виплати орендної плати.

Відповідно до п. 8.1. договору орендар зобов`язується викупити об`єкт оренди в кінці строку дії цього договору, або достроково в будь-який час на вимогу орендодавця, за умови письмового повідомлення орендодавцем орендаря на поштову адресу, або подання особисто, під розпис про вручення повідомлення, уповноваженій особі (працівнику) орендаря за реквізитами визначеними у цьому договорі не пізніше ніж за 2 (два) місяці до дати обов`язкового викупу. Право власності на майно, що є об`єктом оренди, у такому разі переходить до орендаря після сплати останнім орендодавцю повної суми орендної плати, нарахованої відповідно до умов цього договору, та всієї суми обов`язкового викупного платежу в гривні, еквівалентної 8 000 (вісім тисяч) доларів США, за офіційним курсом Національного банку України на день повернення коштів. Сплата всієї суми орендодавцю відбувається шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на банківський рахунок орендодавця, або готівковими коштами на розсуд останнього, з урахуванням умов чинного законодавства.

Як встановлено судом вище, термін дії договору оренди сплинув 26.03.2023, проте відповідачем не було сплачено позивачу кошти за викуп обладнання.

Жодних заперечень від ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про наявність заборгованості з оренди за договором та щодо неможливість викупу об`єкта оренди позивач не отримував. До суду такі заперечення також не надходили.

Враховуючи те, що відповідачем вимоги вкладеного між сторонам 26.01.2020 договору № 26-01-2020-1/2 оренди обладнання з обов`язковим викупом не виконано, зокрема, орендну плату не сплачено та в порушення вимог п. 8.1. договору об`єкт оренди не викуплено, що ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» не заперечується, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині також ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у доларах США.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Разом з тим, у правовій позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №14-446цс18 та від 11.10.2019 справа №911/165/18 зазначено наступне.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року №959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

Умовами укладеного між сторонами договору № 10-03-2020-4/2 оренди обладнання з обов`язковим викупом передбачено, що відповідач сплачує орендні платежі та викупний платіж позивачу у гривні еквівалентній доларам США станом на день виплати.

Таким чином вбачається, що сторонами було погоджено порядок розрахунку між сторонами саме у гривні.

Станом на 31.05.2023 (момент звернення до суду) офіційний курс НБУ долара США до гривні становить 1 долар США дорівнює 36,5686 грн.

З урахуванням викладеного вище суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача 365 686,00 грн, що еквівалентно10 000,00 доларів США - заборгованість за викуп обладнання та 296 205,66 грн, що еквівалентно 8 100,00 доларів США - заборгованість з орендної плати.

Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача 3 % річних.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так як відповідач прострочив виконання зобов`язання по сплаті платежів з орендної плати, а також викупу об`єкта оренди, то вимога позивача про стягнення з ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» 3% річних є правомірною.

Разом з тим, у висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 27.05.2019 року (справа № 910/20107/17), суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи, при цьому, за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.

Так, три проценти річних розраховуються з урахуванням боргу помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання.

Відповідно до п. 8.1. Договору у відповідача виникло зобов`язання із викупу об`єкту оренди в кінці строку дії цього договору, тобто 10.03.2023, а тому у позивача є право нараховувати 3 % річних з 11.03.2023.

За період з 11.03.2023 по 31.05.2023 загальний термін прострочення складає 82 дні.

Тобто, розмір 3 % річних за сумою орендних платежів та суми викупу об`єкту оренди становить: 18 100,00*82*3/100/365=121,99 доларів США, що еквівалентно 4 461,00 грн.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Також суд зазначає наступне.

Слід розмежовувати порядок проголошення судового рішення (скороченого або повного) у разі явки учасників справи у судове засідання та складання повного судового рішення, за відсутності учасників справи. Порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено;

загальний порядок ухвалення рішення застосовується, якщо розгляд справи відбувся з викликом учасників і вони брали участь у судовому засіданні. Зокрема, суд виходить до нарадчої кімнати (частина перша статті 244 ЦПК України); у нарадчій кімнаті суд приймає, складає та підписує рішення (повне чи скорочене) (частина друга статті 259 ЦПК України); повернувшись із нарадчої кімнати, суд проголошує рішення (повне чи скорочене) (частина перша статті 268 ЦПК України); датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене) (перше речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України); копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення (частина перша статті 272 ЦПК України); у разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення, учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення (частина друга статті 272 ЦПК України);

у разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складено повне рішення (частина шоста статті 268 ЦПК України). Проголошення судового рішення передбачає надання публічності такому рішенню, дотримуючись принципу гласності судового процесу. Тобто проголошення судового рішення відбувається публічно або у закритому судовому засіданні лише під час перебування учасників справи у судовому засіданні у залі суду; у разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України);

у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи;

з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

Так сторони були повідомлені про судове засідання, призначене на 19.06.2025, завчасно, належним чином в установленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явились.

З урахуванням того, що розгляд справи, відбувався за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення - 30.07.2025.

Схожі висновки Верховний Суд зробив у постановах від 25 травня 2020 року у справі 464/8801/16-ц (провадження № 61-35930св18), від 03 червня 2021 року у справі № 522/6826/19 (провадження № 61-3778св21), від 22 червня 2021 року у справі № 495/3904/18 (провадження № 61-1172св21), від 24 червня 2021 року у справі № 522/14984/19 (провадження № 61-9632св20), від 30 червня 2021 року у справі № 523/7115/18 (провадження № 61-6241св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 462/2906/20 (провадження № 61-9829св21).

Отже, судом встановлено, що відповідачем вимоги договорів оренди обладнання з обов`язковим викупом від 10.03.2020 №10-03-2020-4/2 не виконано, зокрема, орендну плату у повному обсязі не сплачено та в порушення вимог п. 8.1 договору об`єкт оренди не викуплено, таким чином, позовна заява підлягає частковому задоволенню.

На підставі статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 7 656,66 грн.

Керуючись статтями 11, 16, 509, 526, 625, 627, 628, 629, 759, 762, 785 ЦК України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди обладнання з обов`язковим викупом №10-03-2020-4/2 від 10.03.2020 у розмірі 666 352,66 грн, в тому числі: 296 205,66 грн - орендна плата, 365 686,00 грн - сума обов`язкового викупу об`єкта оренди та 4 461,00 - 3% річних.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7 656,66 грн.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.О. Козленко