У х в а л а

22 липня 2025 року

м. Київ

Справа № 370/1359/23

Провадження № 61-1885ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник)

на рішення Макарівського районного суду Київської області від 9 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року

у справі за позовом скаржника до Приватного підприємства «Салют» (далі - ПП «Салют»), ОСОБА_2 (далі - відчужувач) за участю приватного нотаріуса Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дарнопих Тетяни Миколаївни (далі - приватний нотаріус) як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідачів про застосування наслідків недійсного правочину та

в с т а н о в и в:

1. У червні 2023 року скаржник звернувся до суду з позовом, у якому просив застосувати наслідки нікчемного правочину, а саме:

(1) стягнути з відчужувача 401 791,56 грн, які скаржник сплатив за умовами договору довічного утримання від 21 лютого 2007 року (далі - договір довічного утримання), який відчужувач як власник ПП «Салют» уклав зі скаржником, а приватний нотаріус посвідчив за реєстраційними номерами 1240 та 1241;

(2) зобов`язати скаржника повернути ПП «Салют» земельну ділянку для комерційного використання загальною площею 0,05 га з кадастровим номером ;00:03:0010, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яку скаржник отримав за умовами договору довічного утримання;

(3) зобов`язати скаржника повернути ПП «Салют» кафе, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке скаржник отримав за умовами того ж договору довічного утримання;

2. 9 квітня 2024 року Макарівський районний суд Київської області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.

3. 30 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 14 лютого 2025 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову.Мотивував касаційну скаргу так:

- недійсними правочинами є ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 2 липня 2020 року у справі № 910/4932/19, від 10 березня 2020 року у справі № 910/24075/16 та Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-1528цс15);

- за наявності спору щодо наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17);

- відсутній висновок Верховного Суду щодо питання, чи має право фізична особа, яка є єдиним засновником приватного підприємства, розпоряджатися власністю цього підприємства як власною. Юридична особа не може бути відчужувачем за договором довічного утримання, тобто її майно не може бути предметом цього договору.

5. 21 березня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Скаржник мав: (1) додатково обґрунтувати поважність причин пропуску строку, надавши відповідну інформацію з документальним підтвердженням; (2) зазначити про наявність або відсутність у нього електронного кабінету; (3) надати копії платіжної інструкції й оскарженої постанови відповідно до кількості інших учасників справи.

6. 2 квітня 2025 року скаржник подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків, у якій вказав про відсутність у нього електронного кабінету. До заяви додав копії матеріалів справи, згідно з якими апеляційний суд 30 січня 2025 року вперше надіслав копію оскарженої постанови учасникам справи на їхні електронні адреси, а 12 лютого 2025 року скаржник звернувся до цього суду із заявою про видачу копії відповідної постанови. Крім того, скаржник додав копії платіжної інструкції й оскарженої постанови відповідно до кількості інших учасників справи.

7. Скаржник у касаційній скарзі просив поновити йому строк на касаційне оскарження. У заяві про усунення недоліків цієї скарги навів додаткове обґрунтування поважності причин пропуску такого строку. Зазначив, що датою вручення копії оскарженої постанови слід вважати 30 січня 2025 року. Для підтвердження надав копії матеріалів справи, згідно з якими апеляційний суд вперше відправив копію оскарженої постанови 30 січня 2025 року на електронну адресу скаржника.

7.1. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

7.2. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

7.3. Оскільки скаржник подав касаційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення копії оскарженої постанови, пропущений строк на касаційне оскарження слід поновити.

8. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).

9. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження.Касаційна скарга подана із дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктами 1 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Макарівського районного суду Київської області від 9 квітня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року.

2. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 9 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Салют», ОСОБА_2 за участю приватного нотаріуса Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дарнопих Тетяни Миколаївни як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідачів про застосування наслідків недійсного правочину.

3. Витребувати із Макарівського районного суду Київської області цивільну справу № 370/1359/23.

4. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко