Провадження № 2/752/1488/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.08.2025 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чекулаєва С.О.,

за участі секретаря судового засідання - Шевченко В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у приміщенні суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

За участю:

представника позивача - адвоката Лисенко Ірини Костянтинівни (ордер на надання правничої допомоги серія АІ №1719730 від 25.10.2024)

позивача - ОСОБА_1

про позбавлення батьківських прав, встановлення опікунства та стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2024 року до Голосіївського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі за текстом також - позивач) з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом також - відповідач), в якому просив:

- позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- призначити позивача ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини.

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, пояснень третьої особи

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач, будучи матір`ю малолітнього сина - ОСОБА_3 , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться розвитком дитини та його інтересами; не піклується про стан здоров`я, фізичний розвиток.

Відповідач є рідною сестрою позивача, що підтверджується актовими записами про їх народження.

Батько малолітньої дитини, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть.

Позивач є близьким родичем малолітньої дитини, ОСОБА_3 , а саме є рідним дядьком дитини.

Малолітня дитина ОСОБА_3 з серпня 2024 року проживає у сім`ї позивача.

В матеріалах справи міститься копія нотаріально посвідченої заяви відповідача від 18.03.2025, складеної у приватного нотаріуса КМНО Сташкової Д.Т.,

відповідно до якої ОСОБА_2 : "не заперечує проти позбавлення її батьківських

прав відносно її дитини - малолітнього ОСОБА_3 , який

народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вінниця. Розгляд будь-яких заяв/судових справ з

приводу позбавлення її батьківських прав, у тому числі ті, які відбуваються за участю органу опіки та піклування та/або в судовому порядку, просить проводити без її участі".

Оскільки відповідач батьківських обов`язків не виконує, позивач займається вихованням та матеріальним забезпеченням малолітньої дитини ОСОБА_3 самостійно.

Посилаючись на положення статей: 141, 150, 164 СК України, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; призначити його опікуном дитини та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини.

Відповідач про розгляд справи повідомлялась у спосіб, передбачений ст.ст.128, 130 шляхом направлення повісток, смс-сповіщень, розміщення оголошення на сайті суду. Крім того, судові повістки вручались вручались відповідачу через керівництво ОСББ будинку, в якому мешкає остання.

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надала до суду Висновок від 26.03.2025 за №100-4084 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно ОСОБА_3 , згідно якого, керуючись статтями 19, 150, 164 СК України, статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства», рекомендаціями Комісії з питань захисту прав дитини (протокол №5 від 19.03.2025), вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надано до суду Висновок №100-3623 від 18.03.2025 про доцільність призначення позивача опікуном дитини ОСОБА_3 , згідно якого, рекомендаціями Комісії з питань захисту прав дитини (протокол №2), вважає за доцільне призначити позивача ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Розгляд справи третя особа проводити без участі представника Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Процесуальні дії у справі

04.11.2024 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями головуючим суддею у справі визначений суддя Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєв С.О.

Згідно ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 08.11.2024 відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 13.02.2025.

Підготовче судове засідання відкладене на 27.03.2025.

26.03.2025 та 27.03.2025 до суду від Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли Висновки про доцільність позбавлення прав відповідача відносно ОСОБА_3 та про доцільність призначення позивача опікуном дитини ОСОБА_3 .

На підставі ухвали суду від 27.03.2025 закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до судового розгляду на 23.06.2025.

Судове засідання, призначене на 23.06.2025, було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній основній відпустці.

Наступне судове засідання призначене на 23.07.2025.

23.07.2025 у судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Судом опитано дитину.

Відповідно до положень статті 244 ЦПК України суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 01.08.2025.

Фактичні обставини справи встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , про що 19 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області складено відповідний актовий запис №2169, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 03.07.2024.

Батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 .

Позивач є рідним дядьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки мати дитини ОСОБА_2 є рідною сестрою позивача.

Відповідно до свідоцтва про народження позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками позивача є: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, батьками відповідача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, відповідач ОСОБА_7 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 20.02.2009 змінила прізвище на ОСОБА_9 . На підтвердження родинних відносин та змін прізвища відповідача до матеріалів справи надано свідоцтво про народження позивача та витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо відповідача.

Шлюб відповідача з ОСОБА_8 розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2013 у справі №127/12148/13-ц, що також підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища.

Відповідач почала спільно проживати з ОСОБА_4 , як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. У період спільного проживання у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батько дитини, ОСОБА_4 , страждав від алкогольної залежності, неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності.

Так, відповідно до інформації Судової влади України, вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2015 року у справі №357/11885/15-к ОСОБА_4 визнано винним у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні наркотичних засобів без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

Відповідно до автоматизованої системи виконавчого провадження, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має 11 виконавчих проваджень, де є боржником, стягувачами є: Голосіївське УП ГУ НП у м. Києві (у 8-ми виконавчих провадженнях), Голосіївське УП ГУ НП у м. Києві, Управління патрульної служби МВС у м. Києві та Відділ адміністративної практики УПП у м. Києві Департаменту патрульної поліції.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 помер.

Матір дитини, відповідач ОСОБА_2 , також страждає від алкогольної залежності та притягувалась до адміністративної відповідальності.

Так, згідно інформації, наявної на сайті Судової влади України, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2017 у справі №127/6946/17, яка набрала законної сили 05.05.2017, визнано ОСОБА_2 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень на користь держави з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.

Відповідно до автоматизованої системи виконавчого провадження, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має 3 виконавчих провадження, де є боржником, стягувачами є: Вінницький міський суд Вінницької області, Управління превентивної діяльності ГУНП у Вінницькій області, ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Відповідач має боргові зобов`язання в різних установах, позивачу стало про це відомо, оскільки відповідач залишає його номер телефону як поручителя без його згоди і підтвердження, і позивачу регулярно телефонують колектори щодо погашення боргів відповідача.

Відповідач останні 10 років страждає від алкогольної залежності і дитиною не займається, цей факт підтверджується у протоколах опитування сусідів відповідача та працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації у наданих Висновках тощо.

Тимчасово обов`язки по вихованню, матеріальному забезпеченню, лікуванню тощо малолітньої дитини ОСОБА_3 , брала на себе матір позивача та відповідача, бабуся дитини, ОСОБА_6 .

Бабуся дитини, ОСОБА_6 , померла у квітні 2023 року після чого дитина ОСОБА_3 при зловживанні алкоголем його батьками, що ставались раз на три місяці по місяцю-два проживав з родиною ОСОБА_10 (позивача), які займались його вихованням, матеріальним забезпеченням, лікуванням тощо.

Відповідач ОСОБА_2 має ще одну дитину - старшу доньку, яка проживає зі своїм батьком ОСОБА_8 окремо протягом останніх 8 років.

Відповідач проходила неодноразові курси лікування у Клініці «Recovery» протягом 2017-2018 років та Київській міській наркологічній клінічній лікарні (КМНКЛ "Соцiотерапiя", Деміївський пров., 5А, Київ, Україна, 03039).

З метою захисту прав дитини ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , дружина позивача, зверталась до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, які проводила заходи щодо перевірки місця проживання дитини ОСОБА_3 .

Відповідно до відповіді Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.11.2023 вих. №108/24-5427, адресованій дружині позивача, Службою розглянуто звернення ОСОБА_11 від 19.10.2023 щодо неналежного догляду за малолітньою дитиною її батьками, які проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Проінформовано, що Службою проведено відповідну роботу з родиною в межах повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини (на момент звернення жовтень 2023 року та на момент відповіді Служби листопад 2023 року дитина проживала в родині позивача).

На підставі наказу Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.01.2024 «Про тимчасове влаштування малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 », з метою захисту законних прав та інтересів дитини, на підставі заяви ОСОБА_1 , влаштовано дитину, залишену без батьківського піклування малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у родину ОСОБА_1 до прийняття рішення органом опіки та піклування про влаштування відповідно до законодавства України.

Відповідно до наказу Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.09.2024 №36/ПО «Про постановку на первинний облік малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » поставлено на первинний облік дітей, залишених без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, які позбавлені батьківського піклування Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підстава: дитина залишилася без батьківського піклування у зв`язку з тим, що батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; мати дитини - ОСОБА_2 не виконує батьківських обов`язків, не займається вихованням та утриманням дитини, місцезнаходження її невідоме (акт обстеження від 10.09.2024).

З серпня 2024 року дитина ОСОБА_3 постійно проживає з родиною позивача та знаходиться на повному утриманні позивача.

З вересня 2024 року ОСОБА_3 навчається в Ліцеї №32 «Успіх» міста Києва, куди влаштований за заявою позивача та відповідним клопотанням Служби у справах дітей та сім?ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації у зв?язку з тим, що відповідач не цікавилась навчальним процесом сина в попередній школі та не виконувала обов?язку щодо забезпечування здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, що встановлено ч. 1 ст. 55 СК України. Відповідач не знає і не цікавиться місцем навчання сина.

В сім`ї позивача для дитини ОСОБА_3 створені належні умови для проживання, розвитку, навчання та відпочинку, позивач з дружиною займаються вихованням і навчанням малолітнього, а також забезпечують дитину житлом, одягом, їжею, гідними умовами життя, піклуються про його духовний фізичний, розумовий розвиток, дбають про його здоров`я.

Дитина ОСОБА_12 відвідує заняття з плавання в басейні спортивного комплексу «Олімпійський стиль» НУФВСУ, що підтверджується довідкою Національного університету фізичного виховання і спорту України від 03.10.2024. Оплачує заняття в басейні дружина позивача, акти надання послуг виписуються на її ім`я.

Одночасно позивач вказує, що відповідач життям сина взагалі не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні та утриманні, не надає ніякі грошові кошти для утримання дитини, не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, вживає алкогольні засоби.

Позивач будь-яких перешкод для виконання відповідачем своїх обов`язків щодо дитини не чинить, навпаки позивач неодноразово пропонував спілкуватися з сином, однак відповідач цього робити не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків.

Вказані дії відповідача відносно власної дитини свідчать про її свідомий намір, цілеспрямованість та небажання приймати участь у вихованні дитини та позбавлення дитини її батьківської опіки, виховання та утримання.

Відповідно до довідки ОСББ «Будинок 35-В» від 02.10.2024, в квартирі АДРЕСА_2 мешкає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка має заборгованість по комунальним послугам станом на 01.10.2024 у розмірі 5 838,57 грн. Також позивачу відомо, що за наявні борги у квартирі, де проживає відповідач, відключене електропостачання.

Сусіди відповідача також підтверджують вищеперераховані обставини та факти. В матеріалах справи наявні протоколи опитування адвокатом сусідів, а саме: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від 14.10.2024.

За результатами проведеної роботи Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні сина ОСОБА_3 . Вона не володіє інформацією стосовно життя дитини, навчального закладу, у якому навчається син, тощо.

Враховуючи викладене, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні 23.07.2025, суд безпосередньо з`ясував думку малолітнього ОСОБА_3 (12 років), який висловив своє бажання жити в родині дядька (позивача); не заперечував проти позбавлення його матері батьківських прав, підтвердив, що відповідач не цікавиться його життям; вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо нього відповідатиме його інтересам; просить позов задовольнити.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

Також у цій справі («Хант проти України») суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11.09.2020 у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13.04.2020 у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11.03.2020 у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Щодо встановлення опікунства

Згідно із статтею 243 Сімейного кодексу України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування.

Ст. 59 СК України передбачає, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

За приписами ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

За приписами частини четвертої статті 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnikv. Russia від 29.07.2009, Esertasv. Lithuania від 31.05.2012 зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму.

Як вбачається з наведеного рішення Європейського суду з прав людини, під правовим пуризмом розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок. Разом з тим, вбачається помилковим «пов`язувати» сферу прояву даного явища суто з принципом правової визначеності, оскільки надмірний «формалізм» може мати місце й в інших випадках, порушуючи право на справедливий судовий розгляд. Тобто під правовим пуризмом слід розуміти надмірно формальне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, без врахування їх доцільності виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд. При цьому необхідно враховувати, з якою метою особа звертається до суду, та чи дійсно порушено право особи з огляду на положення ст. 4 ЦПК України і ст. 15 ЦК України, де зазначено, що особа може звернутися до суду за захистом свого цивільного права, але лише у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до Висновку №100-3623 від 18.03.2025, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації вважає доцільним призначити опікуном над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його рідного дядька - ОСОБА_1 .

Щодо стягнення аліментів

Згідно ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3---2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Так, відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір.

Таким чином, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі: на одну дитину - однієї чверті; на двох дітей - однієї третини; на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (що також відповідає приписам п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України).

Приймаючи до уваги визначене законодавством безспірне стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти щомісячно на дитину в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення позивача з даним позовом до суду (04.11.2024) і до повноліття дитини.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Враховуючи вказані вище обставини, досліджені докази та позицію учасників справи, керуючись найкращими інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, при цьому зважаючи, що позбавлення батьківських прав, не звільняє відповідача від обов`язку щодо утримання дитини, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає за необхідне роз`яснити, що правовими наслідками позбавлення батьківських прав є: 1) втрата особистих немайнових прав щодо дитини та звільнення від обов`язків щодо її виховання (водночас особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини); 2) неможливість бути законним представником дитини; 3) втрата права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) неможливість бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) позбавлення права одержання в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які особа могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрата інших прав, заснованих на спорідненості з дитиною.

Згідно частини першої статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною.

Згідно статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

Керуючись статтями: 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, статтями: 150, 164, 165, 166 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, встановлення опікунства та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ), батьківських прав щодо малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 01.08.2025.

Суддя С.О. Чекулаєв