ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 639/469/24
Номер провадження 22-ц/818/687/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представників відповідачки ОСОБА_1 адвокатів Зудер`янц В.В., Селезень С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Харків» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 серпня 2024 року в складі судді Труханович В.В. по справі № 639/469/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Харків» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Легіон Харків» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 22 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 073/21-И, відповідно до умов якого позичальниця отримала від ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредитні кошти в розмірі 100 000,00 доларів США строком користування до 22 липня 2023 року зі сплатою 17,00 % річних.

ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим позикодавець звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 вересня 2011 року по справі № 2-1035/11 задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ «Банк «Фінанси та Кредит». Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 073/21-И від 22 липня 2008 року в розмірі 133 320,80 доларів США (що еквівалентно 1 061 233,56 грн за офіційним курсом НБУ станом на день звернення до суду). В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором № 073/21-И від 22 липня 2008 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 6134761, шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною 257 000,00 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ «Банк «Фінанси та Кредит» загальну суму пені за кредитним договором № 073/21-И від 22 липня 2008 року в розмірі 1 154 866,81 грн, судовий збір в рівних частинах по 850,00 грн з кожного, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в рівних частинах по 60,00 грн з кожного.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2012 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 вересня 2011 року змінено, скасовано в частині щодо звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості на предмет іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною 257 000,00 грн, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення набрало законної сили 25 квітня 2012 року, однак не виконано.

06 листопада 2019 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Есаймент» укладено договори про відступлення права вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором № 073/21-И від 22 липня 2008 року та укладеними на його забезпечення договорами, зокрема, іпотечним договором, посвідченим 22 липня 2008 року приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А. за реєстровим № 1903, та договором поруки № 073/21-И від 22 липня 2008 року, який укладено з ОСОБА_2 .

У подальшому за договором № 0505/20-1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 05 травня 2020 року ТОВ «ФК «Есаймент» відступило ТОВ «Легіон Харків» право вимоги до позичальника за кредитним договором № 073/21-И від 22 липня 2008 року та до поручителя за договором поруки № 073/21-И-П від 22 липня 2008 року.

Отже, позивач внаслідок набуття права вимоги за кредитним договором № 073/21-И від 22 липня 2008 року та договором поруки № 073/21-И-П від 22 липня 2008 року, є правонаступником первісного кредитора ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Таким чином, ТОВ «Легіон Харків» має цілком обґрунтоване право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення.

Позивачем нараховані 3% річних в межах строку позовної давності, починаючи відлік від дати введення в Україні карантину, а саме: з 12 березня 2020 року та до дати введення на території України воєнного стану: 24 лютого 2022 року, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, в розмірі 19 833,75 доларів США.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором № 073/21-И від 22 липня 2008 року 3% річних в розмірі 19 833,75 доларів США, витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 9019,76 грн в рівних частинах з кожного, витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн в рівних частинах з кожного.

29 березня 2024 року та 27 червня 2024 року від представниці відповідачки ОСОБА_1 адвоката Зудер?янц В.В. надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що позовні вимоги за період з 12 березня 2020 року по 01 квітня 2020 року та по 24 лютого 2022 року (включно) заявлено поза межами позовної давності. Позивач не має права вимоги, оскільки заміна стягувача на ТОВ «Легіон Харків» за виконавчим документом та у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості не відбулась, з відповідною заявою про заміну сторони у справі позивач до суду не звертався. Виконавчий лист повернуто стягувачу. Як наслідок, ТОВ «Легіон Харків» не набув права на стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 серпня 2024 року у задоволенні позовної заяви ТОВ «Легіон Харків» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не було доведено наявність в нього права вимоги до відповідачів за кредитним договором № 073/21-И від 22 липня 2008 року та договором поруки № 073/21-И-П від 22 липня 2008 року та зокрема щодо стягнення 3% річних, оскільки його не залучено як стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості з відповідачів, та виконавчий лист на виконанні не перебуває.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 серпня 2024 року стягнуто з ТОВ «Легіон Харків» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

26 жовтня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» ТОВ «Легіон Харків» подало апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, судові витрати покласти на відповідачів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він є правонаступником первісного кредитора на підставі договорів про відступлення права вимоги. Позичальниця належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка стягнута рішенням суду, яке також відповідачами не виконано, тому кредитор має право на стягнення з боржників 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду у поновленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання 3%, передбачених статтею 625 ЦК України. Саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

23 лютого 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» від представниці ОСОБА_1 адвоката Зудер`янц В.В. надійшли письмові пояснення, в яких вона просила залишити апеляційну скаргу без задоволення. Вказала, що виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 завершено, виконавчий лист повернуто стягувачу. ТОВ «Легіон Харків» не зверталось до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні. Доказів, що йому судом поновлено строк пред`явлення такого документа до виконання, товариством не надано. Отже, позивач не довів існування грошового зобов`язання у відповідача перед ним. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Посилалась на постанову Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 602/140/23, провадження № 61-13364 св 24 зазначила, що між ОСОБА_1 та адвокатом Зудер`янц В.В. було укладено договір б/н від 05 лютого 2025 року про надання правничої допомоги, за яким адвокатом отримано гонорар в розмірі 10 000,00 грн, що є витратами на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції.

Також 23 лютого 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» від представниці ОСОБА_1 адвоката Зудер`янц В.В. надійшло клопотання про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному провадженні, в якому вона просила стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Харків» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, які відповідачка понесла в зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції.

06 березня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» від представниці ТОВ «Легіон Харків» надійшли заперечення на клопотання про стягнення втрат на професійну правничу допомогу, мотивовані тим, що заявлений розмір судових витрат не є співмірним з виконаною адвокатом роботою, витраченим часом та обсягом послуг.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідачки ОСОБА_1 адвокатів Зудер`янц В.В. та Селезень С.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ТОВ «Легіон Харків» слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 073/21-И, відповідно до умов якого позичальниця отримала від ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредитні кошти в розмірі 100 000,00 доларів США строком користування до 22 липня 2023 року зі сплатою 17,00 % річних (а.с. 10-13 том 1).

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 22 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 073/21-И-П (а.с. 14 том 1).

ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 вересня 2011 року по справі № 2-1035/11 задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ «Банк «Фінанси та Кредит». Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 073/21-И від 22 липня 2008 року в розмірі 133 320,80 доларів США (що еквівалентно 1 061 233,56 грн за офіційним курсом НБУ станом на день звернення до суду). В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором № 073/21-И від 22 липня 2008 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 6134761, шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною 257 000,00 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ «Банк «Фінанси та Кредит» загальну суму пені за кредитним договором № 073/21-И від 22 липня 2008 року в розмірі 1 154 866,81 грн, судовий збір в рівних частинах по 850,00 грн з кожного, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в рівних частинах по 60,00 грн з кожного (а.с. 15-17 том 1).

З відомостей з ЄДРСР вбачається, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2012 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 вересня 2011 року змінено, скасовано в частині щодо звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості на предмет іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною 257 000,00 грн, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення набрало законної сили 25 квітня 2012 року.

Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ХМУЮ від 28 вересня 2012 року відкрито виконавче провадження № 35811413 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1035/11, виданого 12 червня 2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» суми пені за кредитним договором 1 154 866,81 грн (а.с. 88 зворот том 1).

06 листопада 2019 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Есаймент» укладено договори про відступлення права вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором № 073/21-И від 22 липня 2008 року та укладеними на його забезпечення договорами, зокрема, іпотечним договором, посвідченим 22 липня 2008 року приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А. за реєстровим № 1903, та договором поруки № 073/21-И від 22 липня 2008 року, укладеним з ОСОБА_2 .

У подальшому за договором № 0505/20-1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 05 травня 2020 року ТОВ «ФК «Есаймент» відступило ТОВ «Легіон Харків» право вимоги до позичальниці за кредитним договором № 073/21-И від 22 липня 2008 року ОСОБА_1 та до поручителя за договором поруки № 073/21-И-П від 22 липня 2008 року ОСОБА_2 , що підтверджується реєстрами договорів, права за якими відступаються (а.с. 21-26 том 1).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 червня 2020 року замінено первісного стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» по цивільній справі № 2-1035/11 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором № 073/21-И від 22 липня 2008 року (а.с. 86-88 том 1).

17 листопада 2021 року постановою державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у виконавчому провадженні № 35811413 повернуто виконавчий документ стягувачу з тих підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними (а.с. 89 том 1).

З листа Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 25 листопада 2024 року № 19865/24 вбачається, що на примусовому виконанні перебували виконавчі провадження №№ 34530128, 35811613, 36264075, 38139520 про стягнення коштів на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які на даний час знищені (а.с. 198-199 том 1).

З відомостей з АСВП вбачається, що вказані виконавчі провадження, боржником у яких була ОСОБА_1 , а стягувачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», на даний час завершені.

Відомостей щодо виконання рішення суду матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У частині 5 статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Зазначений висновок викладено у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18, постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 161/11703/22, провадження № 61-11958св23.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15.

У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина 5 статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19).

Тобто наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителів і тривале його невиконання надає позивачу право відповідно до статті 625 ЦК України пред`явити вимоги про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення компенсаційних виплат відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, які по суті є похідними вимогами кредитора від основного (уже існуючого) зобов`язання, встановленого рішенням суду.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неналежним чином виконували зобов`язання за кредитним договором від 22 липня 2008 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 133 320,80 доларів США, яка стягнута рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 вересня 2011 року.

Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження повного виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 вересня 2011 року.

Отже, відповідачами прострочено грошове зобов`язання з повернення коштів за рішенням суду, що є підставою для стягнення 3% річних згідно статті 625 України.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Легіон Харків» не залучений як стягувач на стадії виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 вересня 2011 року, а також не надано доказів перебування рішення на примусовому виконанні.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 червня 2020 року замінено первісного стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «ФК «Есаймент» по цивільній справі № 2-1035/11 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором № 073/21-И від 22 липня 2008 року (а.с. 86-88 том 1).

Разом з тим, за договором № 0505/20-1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 05 травня 2020 року ТОВ «ФК «Есаймент» відступило ТОВ «Легіон Харків» право вимоги до позичальниці за кредитним договором № 073/21-И від 22 липня 2008 року ОСОБА_1 та до поручителя за договором поруки № 073/21-И-П від 22 липня 2008 року ОСОБА_2 (а.с. 21-26 том 1).

У подальшому 17 листопада 2021 року повернуто виконавчий документ стягувачу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у виконавчому провадженні № 35811413 щодо стягнення коштів з ОСОБА_1 .

Звертаючись із даним позовом ТОВ «Легіон Харків» посилалось на те, що станом на час звернення із даним позовом рішення суду не виконано, а товариство набуло право на звернення до суду із вимогами про стягнення 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України, на підставі укладеного 05 травня 2020 року між ним та ТОВ «ФК «Есаймент» договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги.

Колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції як на підставу для відмови у задоволенні позову на те, що позивачем не надано доказів заміни стягувача, а саме ТОВ «ФК» Есаймент» на ТОВ «Легіон Харків», оскільки предметом позову є стягнення 3% в порядку статті 625 ЦК України, що підлягають нарахуванню незалежно від звернення рішення суду до примусового виконання, відкриття виконавчого провадження, дій стягувача у виконавчому провадженні, пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання тощо, на відміну від реалізації права на примусове стягнення вже присуджених судом сум, яка можлива лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні.

Правонаступництво - це перехід суб`єктивного права (а у широкому розумінні - також і юридичного обов`язку) від однієї особи до іншої (правонаступника).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини 1 статті 512 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України).

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду.

Правовідносини з відступлення права вимоги від попереднього кредитора до позивача не є спірними, договір відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 05 травня 2020 року є чинним, не скасований та не оспорений. На підставі наявних у цій справі доказів, зокрема, договору відступлення права вимоги і додатків до нього, суд може надати оцінку обставинам заміни кредитора у зобов`язанні, і для цього не є необхідним, аби позивач був залучений як стягувач в іншій справі № 2-1035/11.

Таким чином, слід дійти висновку, що ТОВ «Легіон Харків» набуло прав кредитора щодо відповідачів.

Натомість суд першої інстанції невірно застосував статтю 625 ЦК України, вважаючи, що право на стягнення 3% річних на її підставі має лише стягувач у виконавчому провадженні, а не кредитор, як визначено у тексті цієї статті.

Доводи представниці ОСОБА_1 , викладені у поясненнях до апеляційного суду, щодо того, що виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 завершено, виконавчий лист повернуто стягувачу, строк на його пред`явлення до виконання не поновлено, та кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати три проценти річних, колегія суддів відхиляє, оскільки кредитор вже скористався судовим захистом, та рішенням суду з боржників стягнуто суму основного боргу, тож таке зобов`язання не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, при цьому така обставина, як пропуск кредитором строку для пред`явлення виконавчих листів у справі до виконання, не має правового значення.

Зазначене відповідає висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19 (провадження № 61-14506св20).

Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2023 року у справі № 752/9858/21 (провадження № 61-6097св23), вказавши, що невиконання боржником рішення є підставою для нарахування сум, передбачених статтею 625 ЦК України, навіть за умови відмови суду у поновленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Посилання представниці ОСОБА_1 на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 602/140/23 ( провадження № 61-13364 св 24) колегія суддів також вважає помилковим, адже у зазначеній справі встановлені інші фактичні обставини, а саме: відмовлено у стягненні основної суми кредиту через пропуск позовної давності та закінчено виконавче провадження у зв`язку із фактичним виконанням боржником в повному обсязі рішення. У даній справі таких фактичних обставин не встановлено, тож наведені у постанові від 22 січня 2025 року висновки не є релевантними до цієї справи.

Отже, оскільки відповідачі не виконали рішення суду про стягнення з них заборгованості за кредитним договором, ТОВ «Легіон Харків», як кредитор, має право на стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України.

Разом з тим, як зазначено у позовній заяві ТОВ «Легіон Харків», ним нараховані 3% річних у межах строку позовної давності з урахуванням його продовження на час карантину за період з 12 березня 2020 року по 24 лютого 2022 року в розмірі 19 833,75 доларів США. Проте, з долученого позивачем розрахунку вбачається, що вказана сума нарахована за період з 12 березня 2017 року по 24 лютого 2022 року (а.с. 8 том 1).

У письмовій промові представниця відповідачки зазначала про те, що позовні вимоги заявлені поза межами строку позовної давності, адже Закон № 540-ІХ набрав чинності 02 квітня 2020 року і не має зворотної сили у часі (а.с. 78 том 1).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (постанови Верховного Суду від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18).

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 19 квітня 2023 року у справі № 199/782/21 (провадження № 61-1323св23), від 31 травня 2023 року у справі № 938/632/20 (провадження № 61-16716св21).

З цього випливає, що у разі закінчення строку, який припадає на період дії карантину, такий строк продовжується до закінчення дії карантину.

З урахуванням наведеного, перебіг строку позовної давності у рамках даної справи, що розпочався з 02 квітня 2017 року, не закінчився 02 квітня 2020 року, а продовжений у порядку пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України до скасування карантину з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 року.

У подальшому перебіг строку позовної давності продовжений у порядку пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану.

Разом з тим, вимоги за період з 12 березня 2017 року по 01 квітня 2017 року виходять за межі строку позовної давності, з урахуванням того, що Закон від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Таким чином, задоволенню підлягають позовні вимоги ТОВ «Легіон Харків» про стягнення з відповідачів 3% річних за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року включно (до запровадження воєнного стану 24 лютого 2022 року) в розмірі:

з 02 квітня 2017 року по 31 грудня 2019 року: 133 320,80 доларів США х 3% х 1004 дні : 365 днів = 11 001,71 доларів США;

з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року: 133 320,80 доларів США х 3% х 366 днів : 366 днів = 3999,62 доларів США;

з 01 січня 2021 року по 23 лютого 2022 року: 133 320,80 доларів США х 3% х 419 днів : 365 днів = 4591,35 доларів США;

всього: 11 001,71 + 3999,62 + 4591,35 = 19 592,68 доларів США.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову ТОВ Легіон Харків» та стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором № 073/21-И від 22 липня 2008 року 3% річних за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 19 592,68 доларів США.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

За подання позову ТОВ «Легіон Харків» сплачено судовий збір в розмірі 9019,80 грн (а.с. 9 том 1), за подання апеляційної скарги 13 425,16 грн (а.с. 58, 60 том 2).

Оскільки позовні вимоги ТОВ «Легіон Харків» підлягають частковому задоволенню, на 98,8%, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 22 175,62 грн (9019,80+13425,16) х 98,8%), по 11 087, 81 грн з кожного.

У позовній заяві ТОВ «Легіон Харків» просило також стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу, однак доказів щодо розміру таких витрат не надано, тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для розподілу цих судових витрат.

Зважаючи на те, що позовні вимоги ТОВ «Легіон Харків» задоволено на 98,8%, колегія суддів не вбачає підстав для покладення на позивача судових витрат ОСОБА_1 на надання правничої допомоги, про понесення яких вона вказала у письмових поясненнях і клопотанні до суду апеляційної інстанції від 23 лютого 2025 року.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Харків» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Харків» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання відома адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Харків» (, місцезнаходження: м. Харків, вул. Клочківська, 117) 3% річних за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року за кредитним договором № 073/21-И від 22 липня 2008 року в розмірі 19 592 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто два) долари США 68 центів.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання відома адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Харків» (, місцезнаходження: м. Харків, вул. Клочківська, 117) судовий збір в розмірі 22 175 (двадцять дві тисячі сто сімдесят п`ять) грн 62 коп у рівних частках, по 11 087 (одинадцять тисяч вісімдесят сім) грн 81 коп з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 липня 2025 року

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина