УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

"25" липня 2025 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків - три дні з дня отримання копії ухвали. Підставами для залишення позову без руху визначено відсутність доказів попереднього внесення позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА в місті Києві коштів у розмірі вартості частки відповідачів, а саме у розмірі грошової оцінки 5/16 частки спірної квартири, що належить ОСОБА_2 , що складає 354 375,00 грн, а також у розмірі грошової оцінки 1/16 частки спірної квартири, що належить ОСОБА_3 , що складає 70 875,00 грн. Також вказано на відсутність доказів належності відповідачу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності іншого житла задля дотримання конституційного права відповідача на житло, оскільки їх місце проживання зареєстровано у спірному об`єкті нерухомого майна.

Частиною п`ятою статті 272 ЦПК України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частиною одинадцятою статті 272 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

При цьому, відповідно до частини шостої статті 272 ЦПК України, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє (частина сьома статті 272 ЦПК України).

Відповідно до довідки про доставку електронного документа від 16 липня 2025 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року про залишення позову без руху доставлено до електронного кабінету представника позивача - адвоката Гайдаша О.В., 16 липня 2025 року о 18-12 год.

Таким чином, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року про залишення позову без руху було вручено позивачеві 17 липня 2025 року.

Крім того, на виконання вимог статей 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» ухвалу про залишення позову без руху від 15 липня 2025 року внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому позивач у вільному доступі мав можливість ознайомитись з її змістом.

18 липня 2025 року (вхід. № 41646) представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гайдаш О.В., подав до суду заперечення на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року по справі № 755/12793/25.

У заяві представник позивача зазначив, що висновок суду про залишення позову без руху у зв`язку із відсутністю доказів внесення на депозитарний рахунок суду грошової суми, еквівалентної вартості часток відповідачів, та ненадання доказів про наявність у відповідачів іншого майна, не відповідає нормам ЦПК України та є необґрунтованим, оскільки аналіз наданих сторонами доказів здійснюється судом при вирішенні спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі або залишення позову без руху. Залишаючи позов без руху, суд на стадії вирішення питання про прийняття справи до провадження фактично дав оцінку доказам, наданих позивачем на обґрунтування позовних вимог. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу.

Вивчивши письмові заперечення представника позивача - адвоката Гайдаша О.В., суд зазначає таке.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на положення статті 365 ЦК України, яка передбачає підстави припинення права особи на частку у спільному майні.

Положеннями статті 365 ЦК України також встановлено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного суду, викладеного у постанові від

21 липня 2022 року у справі № 209/3085/20, зазначено, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності треба розуміти так: правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації).

Суд звертає увагу позивача, що положення статті 365 ЦК України не уточнюють, коли саме має бути внесена грошова сума на депозитний рахунок суду, однак оскільки позивачем подано до суду позов в порядку вказаної норми права, попереднє внесення вартості частки у спільному майні на депозитний рахунок суду є обов`язком позивача.

Суд зазначає, що умовою пред`явлення позову про припинення права власності на частку в об`єкті спільної часткової власності є виконання обов`язку щодо внесення на депозитний рахунок суду вартості частки у спільному майні. Її наявність пов`язана з тим, що при внесенні коштів позивач підтверджує свій реальний намір вступити у відповідні правовідносини.

Отже, на позивача покладений обов`язок внести на депозитний рахунок суду грошову суму одночасно із поданням позовної заяви, що передбачено Цивільним кодексом України, і подання таких доказів є обов`язковою умовою, встановленою цим Кодексом.

Тож, підставою для розгляду позовної заяви про припинення права власності на частку квартири у спільному майні є внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення про задоволення позову. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем.

Депозитний рахунок суду, відкритий в управлінні державної казначейської служби, не є бюджетним рахунком, а є спеціальним реєстраційним рахунком для обліку депозитних сум. Кошти, які зараховуються на цей рахунок є власністю осіб, що їх внесли та підлягають поверненню або перерахуванню за призначенням із настанням відповідних умов.

Тобто, у випадку задоволення зазначеного виду позову відповідач (особа, право якої припиняється) має право на отримання коштів, що внесені на рахунок суду, а у випадку відхилення позову позивач має право на повернення внесених коштів у зв`язку з їх невикористанням.

Заявляючи вимоги про припинення права власності відповідачів на належні їм частки у праві власності на спірний об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , позивач доказів зарахування сум на депозитний рахунок ТУ ДСА в місті Києві не долучив.

До письмових заперечень від 18 липня 2025 року доказів (платіжних документів) попереднього внесення позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА в місті Києві коштів у розмірі вартості частки відповідачів, а саме: у розмірі грошової оцінки 5/16 частки спірної квартири, що належить ОСОБА_2 , що складає 354 375,00 грн, а також у розмірі грошової оцінки 1/16 частки спірної квартири, що належить ОСОБА_3 , що складає 70 875,00 грн, позивачем також не надано.

Суд також враховує, що з клопотанням про продовження процесуального строку позивач та його представник не зверталися, про неможливість надання відповідних документів не зазначили, доказів на підтвердження таких обставин також не надали.

Таким чином, станом на дату постановлення даної ухвали вимоги ухвали про залишення позову без руху в цій частині позивачем не виконано.

Також в ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року зазначено, що позивач звернувся до суду з вимогою про припинення права власності відповідачів на частку у спільному майні - квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас, судом встановлено, що місце проживання відповідачів зареєстровано за вказаною адресою, тобто, спірна квартира є житлом та постійним місцем проживання відповідачів у розумінні статті 47 Конституції України та статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху позивачем чи його представником не надано будь-яких доказів належності відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності іншого житла. Доказів непроживання відповідачів у вказаному житлі або про їх постійне місце проживання в іншому місці, задля дотримання конституційного права відповідача на житло, також не надано.

Суд також враховує, що з клопотанням про продовження процесуального строку позивач та його представник не зверталися, про неможливість отримання вказаної інформації не зазначили, правом на подання клопотання про витребування такої інформації також не скористалися.

Вказані недоліки позовної заяви є суттєвими і такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі до їх усунення.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною п`ятою статті 185 ЦПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Із цього приводу прецедентними є рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач не усунув вказані в ухвалі недоліки, що є підставою для повернення позовної заяви позивачу, в порядку визначеному частиною третьою статті 185 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності, - вважати такою, що не подана, та повернути суб`єкту звернення.

Роз`яснити суб`єкту звернення, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного в даній ухвалі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова