Справа № 743/676/25
Провадження № 2/743/301/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року селище Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: Кравчук М. В.

за участю секретаря: Марченко А. В.

розглянувши у відкритому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в селищі Ріпки справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

29.05.2025 р. ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 19.05.2020 р. між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 124619 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи вищевказаний кредитний договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма його умовами, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Згідно умов кредитного договору ТОВ «Займер» зобов`язалось надати відповідачу грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором. 28.10.2021 р. між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно, позивач набув права грошової вимоги до відповідача на загальну суму 5200, 00 грн, у зв`язку із порушенням відповідачем умов кредитного договору та звернувся до суду з даним позовом.

Справа передана головуючому судді 29.05.2025 р.

02.06.2025 р. до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04.06.2025 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Проведення судового засідання призначено на 01.07.2025 р.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 01.07.2025 р. постановленою без оформлення окремим документом, розгляд справи відкладено до 24.07.2025 р. з метою повторного виклику відповідача.

03.07.2025 р. від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, зареєстрована за вх. № 3102/25.

24.07.2025 р. від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначено, що відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме: тіло кредиту в розмірі 1000, 00 грн. З іншими стягненнями відповідач не згоден, оскільки від початку повномасштабного вторгнення перебував в зоні бойових дій, зареєстрована за вх. № 3530/25.

До вказаної заяви відповідачем долучено докази, які підтверджують безпосередню участь відповідача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України у періоди: 10.04.2022 р.-31.05.2022 р., 01.06.2022 р.-10.06.2022 р., 16.06.2022 р.-23.06.2022 р., 28.06.2022 р.-30.06.2022 р., 01.07.2022 р.-31.07.2022 р., 01.08.2022 р.-10.08.2022 р., а також у період з 15.03.2023 р. до 28.06.2023 р. виконував військовий обов`язок на територіях Соледарської, Часовоярської, Бахмутської, Сіверської міських громад Бахмутського району Донецької області.

21.08.2024 р. ОСОБА_1 звільнений у відставку з виключенням з військового обліку за станом здоров`я.

Також, 24.07.2025 р. відповідачем подана заява про застосування строку позовної давності, зареєстрована за вх. № 3529/25. У поданій заяві відповідач зазначає, що позовні вимоги стосуються правовідносин, які виникли у 2020 році. Відповідно, на думку відповідача, з моменту їх виникнення та припинення виконання умов договору минуло три роки.

Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися. Повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.05.2020 р. між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 124619 відповідно до умов якого товариство надає позичальнику кредит в розмірі 1000, 00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту 1000,00 грн, строк кредиту - 13 днів (до 31.05.2020 р.), стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки вказаної клієнтом. Згідно додатку № 1 до договору сума нарахованих процентів становить 260, 00 грн, до оплати (всього) 1260, 00 грн (а. с. 16-18).

Договір підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором KL5878, який направлявся останньому 19.05.2020 р. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_1 , зазначений в кредитному договорі та довідці про ідентифікацію (а. с. 12), що жодним чином не заперечується відповідачем.

Грошові кошти в сумі 1000, 00 грн були перераховані ТОВ «Платежі онлайн» на платіжну карту клієнта, що підтверджується довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 09.04.2025 р. (а. с. 28) та не заперечується відповідачем.

28.10.2021 р. між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників (а. с. 19-22).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 р. ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 19.05.2020 р. № 124619 на загальну суму заборгованості 5200, 00 грн (а. с. 11).

Згідно з випискою з особового рахунка за кредитним договором № 124619 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» станом на 31.01.2025 р. складає 5200, 00 гривень, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 1000, 00 грн, прострочена заборгованість за процентами 4200, 00 грн (а. с. 10).

Заперечуючи нарахування відсотків, відповідач зауважує, що від початку повномасштабного вторгнення перебував у зоні бойових дій та наполягає на застосуванні строку позовної давності.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях цивільного законодавства, які регулюють зобов`язальні правовідношення та положеннях Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 р. № 675-VIII (далі - Закон) електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. ч. 7, 12 ст. 11 Закону договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до ст. 12 Закону, в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до закону України «Про електроннийцифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Зазначені вище положення Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону).

Отже, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

При цьому, факт отримання кредиту відповідачем не заперечується з жодних підстав, а відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 1000, 00 грн заявлені правомірно.

Щодо незгоди відповідача з нарахованими відсотками у зв`язку з перебуванням у зоні бойових дій суд звертає увагу на таке.

Спірні правовідносини виникли з моменту укладення договору (19.05.2020 р.) та тривали до закінчення позикодавцем нарахування процентів (ймовірно, до дати відступлення права вимоги: 28.10.2021 р., оскільки інших відомостей матеріали справи не містять).

За цих обставин, у суду відсутні підстави досліджувати правомірність нарахування процентів кредитором, позаяк вони нараховувались у період, що не охоплюється періодом військової служби відповідача.

В той же час, суд звертає увагу на ту обставину, що за умовами додатку № 1 до договору строк кредитування становить 13 днів, сума нарахованих процентів становить 260, 00 грн, до оплати (всього) 1260, 00 грн (а. с. 18).

Суд також звертає увагу на положення п. 4.3 договору, за умовами яких у випадку несвоєчасності повернення кредиту клієнт зобов`язується виплатити товариству пеню у розмірі 5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення (а. с. 17).

Попри те, що матеріали справи не містять детального розрахунку та періодів нарахування процентів, суд зауважує, що з матеріалів справи очевидно вбачається заборгованість саме за процентами у розмірі 4200, 00 грн, а не за пенею чи іншими видами складових заборгованості.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що нарахування відсотків за користування кредитом поза строками кредитування, що становлять 13 днів, є неправомірним, виходячи як з умов договору, так і з обсягу доказів, наданих позивачем, що не є достатніми для встановлення хронології нарахування таких відсотків.

Відтак позовні вимоги про стягнення відсотків підлягають частковому задоволенню у розмірі 260, 00 грн, як це прямо передбачено умовами кредитного договору.

Щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності суд звертає увагу на таке.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За частиною 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частин першої та п`ятої ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За положеннями ч. 1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Аналогічно, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц зазначено, що заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до статті 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Таким чином, для позивача перебіг строку позовної давності розпочався з 01.06.2020 р.

Водночас, строк позовної давності у цій справі припадав на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), і продовжувався до 30 червня 2023 року, коли карантин було скасовано. Позивач звернувся з цим позовом 29.05.2025 р. під час дії воєнного стану, з введенням якого 24 лютого 2022 року перебіг позовної давності було зупинено.

Відтак у суду відсутні підстави для застосування позовної давності у даному спорі.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

При цьому, судокремо зауважує, що частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 217 ЦПК України з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

З огляду на те, що розгляд справи по суті розпочався 01.07.2025 р., тобто до визнання відповідачем позову в частині тіла кредиту, питання про повернення позивачу 50 % судового збору вирішенню не підлягає.

Відтак з відповідача на користь позивача мали підлягати до стягнення судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 586, 95 грн (2422, 40 грн (розмір сплаченого судового збору)*24, 23% (відсоток задоволених позовних вимог)).

В той же час, за положеннями п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI (далі - Закон № 3674) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

З копії посвідчення серії НОМЕР_2 вбачається, що відповідач є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни.

За положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 703/686/15-ц (провадження № 6-152цс17).

Компенсація судового збору у цивільних, адміністративних та господарських справах у розмірі, пропорційному задоволеним вимогам сторони, здійснюється відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845.

Згідно п. п. 11 п. 16 вказаного Порядку органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів для компенсації судового збору за рахунок держави у разі звільнення від його сплати у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 3674 судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

За наведених положень чинного законодавства, судові витрати, понесені позивачем, у частині задоволення позовних вимог підлягають компенсації за рахунок спеціального фонду Державного бюджету України шляхом безспірного списання.

Що стосується судових витрат на професійну правничу допомогу, то слід звернути увагу на таке.

Відповідно до акта про отримання правової допомоги від 24.06.2025 р. встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 10500, 00 грн, в той час як ціна позову у даній малозначній справі становить 5200, 00 грн.

Відповідно до ч. 4. ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатських робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Однак, суд приходить до висновку, що розмір витрат на оплату адвоката очевидно не є співмірним складності справи, обсягу матеріалів, що, до того ж, сформовані самим позивачем, а також ціні позову.

Обсяг матеріалів справи та її складність дають підстави для висновку про те, що співмірним розміром витрат на оплату послуг адвоката є 1000, 00 грн.

Відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 242, 30 грн (1000, 00 грн*24, 23%).

Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» (, місцезнаходження: 04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 82, офіс 7) заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 124619 від 19 травня 2020 року у розмірі 1260, 00 гривень (одна тисяча двісті шістдесят гривень 00 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідного рахунка спеціального фонду державного бюджету шляхом безспірного списання на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» (, місцезнаходження: 04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 82, офіс 7) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 586, 95 гривень (п`ятсот вісімдесят шість гривень 95 копійок) в якості компенсації судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції № 3 7607 від 14 квітня 2025 року.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» (, місцезнаходження: 04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 82, офіс 7) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 242, 30 гривень (двісті сорок дві гривні 30 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя М. В. Кравчук