БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/3520/24, cправа № 361/3518/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» липня 2025 року місто Бровари

Броварського району

Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань Бас Я.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Корнієнко Леся Василівна;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд визначити їй додатковий строк у 3 (три) місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування вимог зазначається, що 21 лютого 2024 року позивач звернулася до Другої броварської державної нотаріальної контори з питань відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

З інформації, наданої державним нотаріусом, позивач з`ясувала, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21 лютого 2024 року ОСОБА_4 звернулася до Другої броварської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Базир Н.М. 19 вересня 2006 року, зареєстрованим у реєстрі № 3221.

Листом від 28 лютого 2024 року № 517/02-14 Друга броварська державна нотаріальна контора повідомила позивачу про пропуск встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутність підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Позивач вважає, що визначений статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини пропущений нею з поважних причин, оскільки про смерть ОСОБА_5 їй не було відомо, вона не членом сім`ї померлої та не проживала з нею за однією адресою. Дублікат свідоцтва про смерть ОСОБА_5 позивач отримала 09 квітня 2024 року. Нотаріус не повідомила позивача, як спадкоємця за заповітом, про відкриття спадкової справи, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчить про неналежне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця ОСОБА_5 . З підстав визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач звернулася до суду.

Ухвалою суду від 17 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 18 вересня 2024 року, залучено до участі у справі відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

25 листопада 2024 року ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 28 січня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено дану справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомлені. Будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач правом подати відзив не скористався.

Вислухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , про що свідчить дублікат свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого

09 квітня 2024 року Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

З матеріалів справи вбачається, що при житті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Базир Н.М., зареєстрований у реєстрі № 322 від 19 вересня 2006 року, за яким належне їй право на земельну частку пай на земельну ділянку розміром 1,79 умовних кадастрових гектарів, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ

№ 0120163, виданого Броварською районною державною адміністрацією 03 грудня 1996 року на підставі рішення Броварської державної адміністрації від 04 листопада 1996 року № 481, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 11 грудня

1996 року за № 162, а також у разі отримання цієї ділянки в натурі земельну ділянку заповіла ОСОБА_7 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 6556661 від 19 вересня

2006 року до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис параметрами якого є реєстрація заповіту, номер у Спадковому реєстрі: 40667658.

З копії спадкової справи № 612/2014 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , заведеної 26 вересня 2014 року, вбачається, що 26 вересня 2014 року із заявою про прийняття спадщини померлої ОСОБА_5 звернувся спадкоємець ОСОБА_2 , вказавши про прийняття спадщини за заповітом від 18 листопада 1999 року, посвідченого виконавчим комітетом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області за реєстровим номером № 90. 14 жовтня 2014 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом від

11 листопада 2008 року, посвідченим виконавчим комітетом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області за реєстровим № 405. 24 листопада 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

21 лютого 2024 року до Другої броварської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулася ОСОБА_4 .

Листом від 28 лютого 2024 року № 517/02-14 Друга броварська державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_8 , що вона у встановлений законом шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавала, з померлою не була зареєстрованою, постійно не проживала, тому вважається такою, що не прийняла спадщину. Підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відсутні.

19 квітня 2024 року позивач як кредитор спадкодавця подала до нотаріальної контори заяву та вимогу про повернення коштів на підставі договору позики від 19 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Базир Н.М.

Заявляючи вимогу про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач посилається на відсутність відомостей про смерть спадкодавця

ОСОБА_5 , а також ті обставини, що при відкритті спадщини нотаріус не повідомила позивача про відкриття спадщини та не здійснила дій, щоб викликати її як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчить про неналежне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця ОСОБА_5 , що є порушенням пунктів 2.2 та 3.2 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі N 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження

№ 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших.

З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними;

4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо .

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Співвідношення принципу свободи заповіту з правом особи, яка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, на визначення їй додаткового строку.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від

06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно.

Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах.

Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини.

Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця.

Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством.

Вирішення питання щодо прийняття чи відмови у прийнятті спадщини, за загальним правилом, є безумовним правом спадкоємця, яке він реалізовує на власний розсуд.

Тож відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не порушує принципу свободи заповіту.

Важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу "пропорційності" втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину.

Принцип пропорційності тісно пов`язаний з принципом правовладдя (верховенства права): принцип правовладдя є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу правовладдя і водночас його неодмінним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети.

У спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, навіть з огляду на такий фундаментальний принцип спадкового права, як свобода заповіту, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Суд звертає увагу, що у даному випадку позивачу було достеменно відомо про існування заповіту від 19 вересня 2006 року складеного на її користь. У день посвідчення заповіту між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Базир Н.М. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2008 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 стягнуто грошові кошти за договором позики грошей від 19 вересня 2006 року у розмірі 148 250 грн. 00 коп. Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач звернулася до нотаріальної контори майже по сплину 10 років після смерті спадкодавця ОСОБА_5 . При цьому, будучи не лише її спадкоємцем, а й кредитором, не цікавилася станом речей у боржника, яка вже на час посвідчення заповіту мала похилий вік (1933 року народження) та не виконувала свого обов`язку щодо обізнаності про свій майновий стан. Суд також звертає увагу, що спадкодавець ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_4 проживали у межах одного регіону (місто Бровари та Броварський район) та не були територіально віддаленими один від одного відповідно позивач мала об`єктивну можливість проявляти зацікавленість та отримувати інформацію без докладання додаткових зусиль.

Статтею 63 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Відповідно до підпункту 2.2 пункту 2 та підпункту 3.2 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, під час заведення спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Отже, наведеними правилами передбачено обов`язок нотаріуса після заведення спадкової справи перевіряти наявність заповіту, вчиняти дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому/їй є відомим, а також право зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. До того ж, з метою дотримання строку для прийняття спадщини нотаріус повинен роз`яснити спадкоємцям, які звернулися з приводу такої спадщини, право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Наведені правила не передбачають для нотаріуса обов`язку у всіх випадках подавати оголошення у пресі про відкриття спадщини та закликання до спадкування; нотаріус не повинен здійснювати розшук спадкоємців, місце проживання яких йому не є відомим. Так само за чинною на момент виникнення спірних правовідносин редакцією Порядку й обов`язок роз`яснити право подати заяву про прийняття спадщини або відмову від неї поширюється на тих спадкоємців, які звернулися до такого нотаріуса з приводу спадщини, що відкрилася.

Державний нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори не повідомляв ОСОБА_11 про відкриття спадщини, однак це не може слугувати підставою для задоволення позову з огляду також і на відсутність у нього даних щодо місця проживання та місця роботи позивача. Крім того, позивач, маючи на меті реалізувати свої права, отримані за заповітом від

19 вересня 2006 року та не входячи до кола близьких родичів спадкодавця повинна була цікавитися ймовірним моментом відкриття спадщини. Впродовж 10 років позивач будь-якої зацікавленості не проявляла, навіть враховуючи обставину, що спадкодавець була боржником за судовим рішенням, а позивач стягувачем.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем у разі відмови у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись статтями 141, 263-265 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 );

відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 );

відповідач - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ).

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин