Справа № 342/1157/24
Провадження № 2/342/79/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гайдич Р.М.,

секретаря судового засідання Лукасевич М.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Городенківського районного суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 , до ОСОБА_4 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головне управління Національної гвардії України про встановлення факту ухилення батька від виконання ним обов`язку щодо утримання його загиблого (померлого) сина за життя та усунення від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної зі смертю військовослужбовця,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник - адвоката Оліградський М.В., звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , в якому просить суд встановити факт ухилення відповідача від виконання ним обов`язку щодо утримання його загиблого (померлого) сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за його життя та усунути батька ОСОБА_4 від права на отримання і виплату одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого при виконанні обов`язків під час проходження військової служби - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час захисту Батьківщини, актовий запис про смерть №27.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в сім`ї ОСОБА_4 та ОСОБА_6 народився син ОСОБА_5 . Станом на 21.04.1973 сім`я проживала в АДРЕСА_1 . 30.05.1977 року Городенківським судом розглянуто справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу та ухвалено рішення, яким позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстрований 24.10.1970 року розірвано. Дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на вихованні з матір`ю ОСОБА_6 . Із змісту рішення Городенківського суду від 30.07.1977 вбачається, що судом в ході розгляду справи встановлено, що до 1975 року сторони жили добре, а потім відповідачка часто відлучалась з дому по дві доби, пиячила, перестала доглядати за дітьми. Коли 16.01.1976 позивач поїхав на роботу в Карелію і залишив відповідачку з дітьми то остання залишила їх без догляду, їздила невідомо куди, з 26.03 по ІНФОРМАЦІЯ_5 перебувала в пологовому домі м. Коломия народила дитину і з лікарні втекла. Позивач просив суд шлюб розірвати, дітей залишити на виховання відповідачки. Відповідачка позов визнала і суду пояснила, що дійсно коли чоловіка не було вдома то вона гуляла з іншими чоловіками і народила дитину, яку залишила в роддомі. Просила щоб дітей залишити на її вихованні. А 15.06.1977 Городенківським судом розглянуто справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та ухвалено рішенням, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 , 1944 року народження на користь ОСОБА_6 , аліменти на двох дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 33% від усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення 07.06.1977, до повноліття дітей. Відомо, що після розірвання шлюбу ОСОБА_4 одружився вдруге і з того часу проживає у АДРЕСА_2 . Згідно листа та довідки виданих старостою Далешовецького старостинського округу Чернелицької селищної ради від 28.06.2024, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від народження по 28.08.1979 року був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 . Згідно довідки Заболотівської селищної ради від 27.06.2024, повідомляється, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та її син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибули на територію Борщівської сільської ради в с. Борщів на постійне місце проживання 02.11.1979 року з с. Колінки Городенківського району. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вибув із села Борщів ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. П`ядики, Коломийського району. Згідно листа П`ядицької сільської ради від 24.06.2024, повідомляється, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_3 ) з 1983 по 2000 роки. Згідно листа Чернелицької селищної ради від 28.06.2024, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не був зареєстрований та не проживав у АДРЕСА_2 . За життя ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 розповідав своїй дружині, що він приблизно в 1977 році втік від своєї матері, оскільки остання його не доглядала та не годувала. Він пішки йшов по колії з села Борщів в село П`ядики до своєї баби ОСОБА_8 . З 1977 року проживав з бабою ОСОБА_8 в селі П`ядики, Коломийського району. Згідно характеристики випускника 11Б класу Коломийської середньої школи -інтернат, ОСОБА_5 навчався у школі з 1 класу, він фактично сирота, бо батьки його покинули в дитинстві. Після закінчення школи - інтернат (15.06.1990) ОСОБА_5 до смерті баби проживав в селі П`ядики, Коломийського району. А після смерті баби ОСОБА_8 , померлої у 1990 році, проживав з тіткою ОСОБА_9 в місті Коломия. Саме баба ОСОБА_8 та тітка ОСОБА_9 , а не батько ОСОБА_4 , виконували батьківські обов`язки по відношенню до ОСОБА_5 . 08.06.2000 позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_5 одружилися і з того часу вони проживали у селі Ліски Коломийського району. В 2022 ОСОБА_5 був мобілізований в ЗСУ та включений до особового складу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 . 02.03.2023 сповіщенням сім`ї про загибель № НОМЕР_2 було сповіщено ОСОБА_3 про те, що її чоловік, стрілець 1 відділення 1 патрульного батальйону в/ч НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_5 , 1973 року народження, загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час виконання бойового завдання внаслідок мінометного обстрілу з боку військових формувань російської федерації, поблизу н.п. Кузьмине, Луганської області. Згідно довідки від 15.03.2023 № 40/35/9/1-4632 виданої начальником відділення кадрів військової частини НОМЕР_1 , майором ОСОБА_10 , виданої на старшого солдата ОСОБА_5 вбачається, що згідно особової справи він мав такий склад сім`ї: дружина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Те, що дружина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , була єдиним членом сім`ї загиблого ОСОБА_5 підтверджується також

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 (по стройовій підготовці) від 11.03.2023 № 77 та анкетними даними особової справи ОСОБА_5 . Після загибелі у березні місяці 2023 року під час виконання бойового завдання її чоловіка - ОСОБА_5 , у членів його сім`ї виникло право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови кабінету Міністрів від 28 лютого 2022р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». 20.06.2024 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України повідомила ОСОБА_3 , що батько її чоловіка ОСОБА_4 звернувся із запитом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з вимогою надати йому документи, щодо загибелі його сина ОСОБА_5 , оскільки він має право на виплату половину (7 500 000,00 гривень) суми від одноразової грошової допомоги в розмірі 15 000 000 гривень та має намір їх отримати. 27.08.2024 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України надіслала адвокату М. Оліградському відповідь в якій підтвердила, що представник ОСОБА_4 звертався до військової частини НОМЕР_1 з проханням надати документи згідно запиту для подальшого оформлення одноразової грошової допомоги. Звертають увагу суду, що ОСОБА_4 - батько загиблого сина ОСОБА_5 , участі у його вихованні та утримані не брав, аліментів не сплачував, за всі роки з моменту розлучення ніякої матеріальної допомоги не надавав. Як було зазначено вище, шлюб між батьками загиблого було розірвано 30.05.1977, а сина він залишив у трьох річному віці (16.01.1976 поїхав у Карелію на роботу, а діти залишилися з дружиною). Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_4 членом сім`ї загиблого не був, він з трьох річного віку сина практично не бачив, з ним не зустрічався, аліментів за рішенням суду на нього не платив, допомоги на утримання не надавав, участі у його вихованні не приймав, життям сина не цікавився. Із наведених вище підстав, які підтверджуються письмовими доказами, ОСОБА_3 вважає, що ОСОБА_4 - батько загиблого ОСОБА_5 не має права на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, оскільки він ухилявся від виконання ним обов`язку щодо утримання його загиблого (померлого) за життя - сина ОСОБА_5 , а тому просить суд ухвалити рішення, яким встановити даний факт та усунути відповідача від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної зі смертю військовослужбовця - ОСОБА_5 .

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (ч.4 ст.315 ЦПК України).

Як вбачається із змісту позовної заяви та заявлених позовних вимог позивач просить суд встановити факт ухилення відповідача від виконання ним обов`язку щодо утримання його загиблого (померлого) сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за його життя та усунути батька ОСОБА_4 від права на отримання і виплату одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого при виконанні обов`язків під час проходження військової служби - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час захисту Батьківщини, актовий запис про смерть №27.

Тобто, між сторонами є спір про право в даному випадку - право на отримання і виплату одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого при виконанні обов`язків під час проходження військової служби.

За наявності спору про право встановлення юридичного факту повинно вирішуватись не в порядку окремого провадження, а в позовному провадженні.

Позивач звернулася до суду із даним позовом в порядку позовного провадження.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. В задоволенні клопотання позивача ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник - адвокат Оліградський Мирослав Васильович про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження - відмовлено.

Ухвалою суду від 04 грудня 2024 року залучено до участі в справі за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 , до ОСОБА_4 , третьої особи : військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про встановлення факту ухилення батька від виконання ним обов`язку щодо утримання його загиблого (померлого) сина за життя та усунення від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної зі смертю військовослужбовця - третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Головне управління Національної гвардії України (м. Київ, вул.Святослава Хороброго,9а, код ЄДРПОУ ). Закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про поновлення строку на подання відзиву - відмовлено. Відзив (письмові пояснення) представника відповідача ОСОБА_2 з додатками до них (письмові докази, фотографії та клопотання про виклик свідків) - повернуто представнику відповідача ОСОБА_2 без розгляду. (т.2 а.с.177-181)

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Ухвалу Городенківського районного суду від 02 квітня 2025 року залишено без змін. (т.3 а.с.156-159)

Ухвалою суду від 19 червня 2025 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про повернення до стадії підготовчого провадження - відмовлено. (т.3 а.с.209-211)

Ухвалою суду від 19 червня 2025 року в задоволенні клопотань представника відповідача ОСОБА_2 про поновлення строку на подання доказів та про виклик свідків - відмовлено. (т.3 а.с.218-220)

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові підстав та пояснив, позивач є дружиною покійного ОСОБА_5 , який є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , шлюб яких був розірвано в 1977 році та рішенням суду цього ж року стягнуто з відповідача аліменти на утримання дітей, які після розірвання шлюбу залишено проживати з матір`ю. В подальшому мама дітей відвезла дітей до своєї мами в с.Пядики і втекла. Тоді баба зв`язалася з ОСОБА_11 для вирішення питання щодо дітей, і батько забрав старшого сина собі, а молодший залишився з бабою. ОСОБА_12 навчався з 1 класу в школі -інтернат в м. Коломия. Батько свідомо залишив свого молодшого сина з бабою, не цікавився його життям, не спілкувався з ним, участі у його вихованні не брав. Матеріалами справи підтверджується саме те, що батько самоусунувся від виховання свого сина ОСОБА_12 . Вже будучи повнолітнім, син спілкувався з батьком Також зазначив, що позивачка ще не зверталась за виплатами.

В судових дебатах виступаючи з промовою представник позивача ОСОБА_1 зазначив, що на підставі рішення суду батьки загиблого ОСОБА_12 розлучилися і діти залишились проживати із дружиною. Свідок ОСОБА_13 ствердила, що в 1981 році діти були без уваги батьків, ОСОБА_12 жив з бабусею в с. П`ядики і у віці 7 років вони його влаштували в школу - інтернат. Свідок ОСОБА_14 ствердила, що з ОСОБА_12 училась на повному забезпеченні. У вільний час ОСОБА_12 жив в ОСОБА_15 , яка виконувала обов`язок мами, що підтверджується листами. Батько не брав участі в утриманні дитини. Членом сім`ї ОСОБА_12 є дружина. Матеріали справи не містять інформації про утримання сина ОСОБА_12 батьком. ОСОБА_12 коли був повнолітній сам знайшов братів і батька, який не був на похороні сина. Відповідач не платив аліментів, бо він забрав іншого сина до себе. Також, відповідач не брав участі в житті сина. Свідки відповідача вказують на те, що він знав де син, що відповідач забрав старшого сина до себе, а ОСОБА_12 був залишений в його тещі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення даного позову. Звернула увагу на те, що позивач просить суд встановити факт ухилення відповідача від виконання ним обов`язку щодо утримання його загиблого (померлого) сина ОСОБА_5 . Пояснила, що було рішення суду про розірвання шлюбу та рішення суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, з якого вбачається, що відповідач не заперечував щодо стягнення аліментів. Жодних доказів зворотного щодо заборгованості аліментів або сплата аліментів не здійснювалася немає. В подальшому, коли відповідач створив нову сім`ю, знайшов роботу по місцю проживання, він виявив бажання забрати дітей, однак було вирішено, що він забирає старшого сина, а молодший залишається з мамою. батько хотів спілкуватися з сином ОСОБА_12 , однак із мамою було важко сконтактуватися. Відповідач попри все з`являвся до дитини, допомагав матеріально і коли син став дорослішим вони почали частіше спілкуватися, їздили на свята, весілля. Факт неутримання не доведений належними доказами.

В судових дебатах виступаючи з промовою представник відповідача ОСОБА_2 зазначила, що встановлення факту необхідне позивачу для усунення відповідача від права на отримання одноразової грошової допомоги. Ухилення - це невиконання рішення суду по аліментах. Факт ухилення не доведено. Було рішення по аліментах і відповідач не заперечував проти цього, відповідач їх сплачував і не ухилявся від аліментів. Жити дитині з мамою не є підставою факту ухилення, відповідач їздив на заробітки і дітей взяти не міг. Саме бабуся була ініціатором залишення одного із дітей з нею бо вона була сама. Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ствердили, що відповідач їздив до сина, син приїздив до батька та братів, батько був на весіллі в ОСОБА_12 , а ОСОБА_12 був хресним дитини брата. На час смерті ОСОБА_12 не було норми про усунення від спадку, акти чинного законодавства не мають зворотної сили. Також, друга вимога є похідною від першої.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 ствердила, що вона навчалася із ОСОБА_12 в школі - інтернат в м. Коломия із 1981 по 1990 роки, знала його з 2 по 11 класи. Вони на суботу - неділю їхали додому. До ОСОБА_12 приходила тільки мама ОСОБА_15 , вона забирала його, він її називав - мамою. Вони харчувалися і одягалися в школі. За батька вона ніколи не чула, була лиш мама. В 11 класі вона дізналася, що ОСОБА_12 сирота, бо він ОСОБА_15 називав мамою. Також, вони разом училися в училищі в м.Чернівці, а в 1991 році вони разом пішли на роботу - провідниками в м. Івано-Франківськ. За цей період вона від нього ні разу не чула ні про маму, ні про тата. За братів і тата ОСОБА_12 ніколи не згадував, вона про них дізналася на похороні ОСОБА_12 . В школі - інтернат навчалися сироти і напівсироти. Деколи у вихідні її мама не забирала і вона бачила всіх батьків, які приходили за дітьми. ОСОБА_15 з 2 класу приходила за ОСОБА_12 , вона її пам`ятає. Зазначила, що з ОСОБА_12 спілкувалася, але його про батьків не питала. В школі - інтернат навчалися різні діти - сироти та напівсироти.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 ствердила, що ОСОБА_12 є її двоюрідним братом, знає його від народження, у них спільна бабуся, яка померла в 1990 році. ОСОБА_12 жив з батьками коли був малий, після розводу він жив з мамою, потім діти жили з бабою (по маминій лінії) в с. П`ядики. Коли мама пропала, бабця покликала ОСОБА_20 і вони поділили дітей. ОСОБА_21 жив з батьком, а ОСОБА_12 з бабкою, він тоді ще в школу не ходив. ОСОБА_12 був в школі - інтернат в м. Коломия, закінчив школу в 1990 року. З школи ОСОБА_12 забирала її мама ОСОБА_15 і він був у них в м. Коломия на вихідних. Батько ніколи до нього не навідувався. ОСОБА_12 вчився в м. Чернівці. Вона батька бачила на весіллі ОСОБА_12 , на похороні батько не був. Коли ОСОБА_12 був вже на роботі він навідувався до батька.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 ствердила, що ОСОБА_4 знає добре, вони разом працювали майже 20 років з 1980 по 2000 роки в одному колгоспі. Сина ОСОБА_12 вона бачила в підлітковому віці, десь 15-16 років, але не знайома з ним. ОСОБА_4 мав 2-х дітей і після розлучення дітей лишили з мамою. Потім батьки поділили дітей і старший жив з батьком. ОСОБА_4 по роботі казав, що має сина, він його деколи відвідує, їздить в м. Коломия. ОСОБА_12 був у брата ОСОБА_22 на весіллі і на хрестинах в його доньки. Батька і ОСОБА_12 вона розом не бачила, знає це від людей.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 ствердила, що ОСОБА_23 знає з 1983 року, він був її підлеглим в колгоспі. Він розказував що має дитину в м. Коломия, казав що їде відвідати дитину і відпрошувався з роботи. ОСОБА_12 вона знала із підліткового віку. На зборах у школі в дітей, її дитина і молодший син ОСОБА_23 ходили в один клас, ОСОБА_24 говорив, що у нього є ще один син в м. Коломия. ОСОБА_12 приїздив до батька, і вона бачила його на хрестинах в 2008 році.

Суд вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_10 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 . (т.1 а.с.18)

Рішенням Городенківського суду Івано-Франківської області від 30 травня 1977 року шлюб, який був зареєстрований між сторонами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в сільському бюро ЗАГС с. Далешево Городенківського району Івано-Франківської області 24.10.1970 року - розірвано. Дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на вихованні відповідачки ОСОБА_6 . Рішення набрало законної сили 09.06.1977. (т.1 а.с.20-21)

Рішенням Народного суду Городенківського району Івано-Франківської області від 15 червня 1977 року вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_4 , 1944 р.н., уродженця с. Далешів Городенківського району Івано-Франківської області, аліменти на двох дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 33% від усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення 7 червня 1977 року, до повноліття дітей в користь ОСОБА_6 . (т.1 а.с.22-23)

З копії відповіді Чернелицької селищної ради № 613 від 28.06.2024 та копії довідки Далешовецького старостинського округу №2 Чернелицької селищної ради № 220 від 28.06.2024 слідує, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований і проживав у АДРЕСА_1 з народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) по 28 серпня 1979 рік. ( т.1 а.с.25-26)

Згідно наданої інформації Заболотівської селищної ради № 1642/02-27 від 02.07.2024 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та її син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибули на територію Борщівської сільської ради в с.Борщів на постійне місце проживання 02.11.1979 року з с. Колінки Городенківського району (підстава по господарства книга№4 за 1977-1979 роки, особовий рахунок № НОМЕР_4 ). ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вибув із села Борщів 18.07.1984 в с.П`ядики (підстава по господарська книга №2 за 1983-1985 роки, особовий рахунок № НОМЕР_5 ). (т.1 а.с.27)

Із копії повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_12 у віці 51 рік в с. Борщів Снятинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 27. (т.1 а.с.24)

З копії характеристики на випускника 11б класу СШ - Інтернату вбачається, що ОСОБА_5 навчався у школі з 1 класу, він фактично сирота, бо батьки його покинули в дитинстві. (т.1 а.с.31)

Копією свідоцтв про неповну середню освіту серії НОМЕР_7 та копією атестату про середню освіту серії НОМЕР_8 підтверджується факт навчання ОСОБА_5 , 1973 р.н., в школі - інтернат м. Коломия Івано-Франківської області. (т.1 а.с.32-33)

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_9 виданого 08.06.2000 виконкомом Коршівської сільської ради Коломийського району - 08 червня 2000 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , актовий запис №9. (т.1 а.с.34)

Із повідомлення П`ядицької сільської ради № 1283/02-10/20 від 26.06.2024 слідує, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований і проживав в АДРЕСА_3 ) з 1983 по 2000. (т.1 а.с.28)

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 16.02.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16.12.2009 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Із копії посвідчення серії НОМЕР_10 від 19.01.2023 ОСОБА_5 мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. (т.1 а.с.35)

Копією сповіщення про загибель №1161 начальника ІНФОРМАЦІЯ_13 від 02.03.2023 ОСОБА_3 сповіщено про те. що її чоловік старший солдат ОСОБА_5 , 1973 р.н., загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання в наслідок мінометного обстрілу з боку військових формувань російської федерації, поблизу н.п.Кузьмине Луганської області. (т.1 а.с.36)

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_11 від 06.03.2023 доводиться, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_14 у віці 49 років в с.Кузьмине Луганської області, актовий запис № 478 від 06.03.2023. (т.1 а.с.37)

Із копії довідки № 40/35/9/1-4632 виданої 15.03.2023 начальником відділення кадрів військової частини НОМЕР_1 слідує, що згідно особової справи старшого солдата ОСОБА_26 він мав такий склад сім`ї: дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (т.1 а.с.38)

У витязі з наказу № 77 від 11.03.2023 т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 про виключення зі списків особового складу військової частини старшого солдата ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено членами сім`ї - дружину ОСОБА_3 , 1972 р.н. (т.1 а.с.39)

В описовому документі під назвою "Анкетні дані" ОСОБА_5 зазначено, що він сирота, дружина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (т.1 а.с.40)

Із копії довідки № 289/02-26 виданої 15.03.2023 виконкомом Коршівської сільської ради слідує, що склад сім`ї ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 був слідуючий: дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (т.1 а.с.41)

Із копії Акту обстеження №111 від 25.06.2024 складеного комісією у складі сільського голови Коршівської сільської ради та депутата Коршівської сільської ради вбачається, що станом на 24.06.2024 у будинку за адресою: АДРЕСА_4 зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 - одна. Чоловік ОСОБА_5 , загиблий ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 08.06.2000 проживав з дружиною ОСОБА_3 , а 31.10.2000 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 . З 16.12.2009 і до дня смерті був зареєстрований та проживав з дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у будинку за адресою: АДРЕСА_4 . За період з 08.06.2000 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 - батько загиблого ОСОБА_5 до нього не навідувався, матеріально не допомагав. В селі (сусідам, родичам, знайомим) про існування батька загиблого ОСОБА_5 нічого не було відомо. за життя ОСОБА_5 повідомляв/зазначав, що він сирота. Відомо, що в ході будівництва будинку матеріально допомагала тітка ОСОБА_9 , яку він визнавав та називав матір`ю. На похоронах ІНФОРМАЦІЯ_15 загиблого воїна ОСОБА_5 , батька ОСОБА_4 , не було. (т.1 а.с.42)

Із копії інформації Чернелицької селищної ради № 612 від 28.06.2024 та копії довідки № 229 від 28.06.2024 Дубківського старостинського округу №3 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не був зареєстрований і не проживав у АДРЕСА_2 . (т.1 а.с.29-30)

Із копії адвокатського запиту від 11.06.2024 № 55/2024 адвоката Либовка А.В. вбачається, що адвокат Либовка А.В. звернулася із адвокатським запитом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в якому просила надати підтверджуючі документи щодо загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 з метою одержання одноразової грошової допомоги батьком загиблого ОСОБА_4 . (т.1 а.с.53)

Також, із відповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2024 за № 40/35/10/2-3581 на запит адвоката М.Оліградського вбачається, що за результатами розгляду запиту повідомлено, що представник ОСОБА_4 звертався до військової частини НОМЕР_1 з проханням надати документи згідно запиту для подальшого оформлення одноразової грошової допомоги. (т.1 а.с.51)

З вищенаведеного слідує, що у сторін виник спір з приводу встановлення факту ухилення відповідача від виконання ним обов`язку щодо утримання загиблого сина ОСОБА_12 та з приводу усунення відповідача від отримання і виплати одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого при виконанні обов`язків під час проходження військової служби.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, п. 1-3 ч. 2 ст. 16, ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час подання позову) ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Як вбачається з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції чинній на час подання позову) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Ці положення кореспондуються з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» 3515-IX, який підписаний Президентом України 09 грудня 2023 року, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» статтю 16-4 доповнено пунктом 2 наступного змісту (в редакції чинній на час подання позову): «2. Одноразова грошова допомога не призначається особі, яка умисно позбавила життя чи вчинила замах на особу (осіб), яка (які) має (мають) відповідно до цього Закону право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або притягалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення щодо загиблої (померлої) особи, за рішенням суду, яке набрало законної сили.

У призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя.

Дані зміни в законодавстві вже були чинними на момент подачі цього позову до суду.

Суд вважає за необхідне зауважити наступне.

У частині дев`ятій статті 10 ЦПК України зазначено, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Аналогія закону та аналогія права розглядаються в загальній теорії права як засоби заповнення прогалин у законодавстві шляхом їх усунення чи подолання. Прогалини у законодавстві ускладнюють регулювання відповідних суспільних відносин через відсутність у законодавчому акті нормативного припису (норми права), що безпосередньо спрямований на їх врегулювання.

Аналогія закону - це поширення в процесі правозастосування на конкретні неврегульовані правом життєві відносини чинності норм права, які регулюють відносини, які є подібними тим, що потребують урегулювання в рамках цієї галузі права за найсуттєвішими ознаками.

Аналогія права - це застосування до конкретних відносин загальних засад і сенсу законодавства у разі відсутності норм права, що регулюють подібні за найсуттєвішими ознаками відносини. Це означає, що юридично справа вирішується на основі принципів права, таких, як справедливість, гуманізм, юридична рівність тощо, що переважно закріплені у відповідних статтях Конституції України або загальних положеннях законодавчих актів.

Якщо суд виявив прогалину у законодавстві в процесі правозастосування, він зобов`язаний використовувати такі оперативні засоби її подолання, як аналогія закону чи аналогія права з метою вирішення конкретної юридичної справи.

Зазначений обов`язок суду випливає з приписів частини десятої статті 10 ЦПК України, якими визначено, що забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 викладено такі правові висновки:

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105). Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Наприклад, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27) застосування аналогії дозволило замінити одного відповідача двома, що і забезпечило справедливість постанови. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Отже, застосування судом аналогії закону можливе лише у разі, якщо є прогалина у законодавстві, тобто є суспільні відносини, які відносяться, зокрема до сфери процесуального права, проте ці відносини не врегульовані жодним чином нормами процесуального права.

На переконання суду відсутність в чинному законодавстві врегулювання питання виплати чи невиплати одноразової грошової допомоги родинам загиблих при виконанні обов`язків під час проходження військової служби в східних регіонах України або участі в організації надання допомоги учасникам військових дій в східних регіонах України особі, яка ухилялась від виконання батьківського обов`язку, є підставою для застосування в даному випадку аналогії права.

Згідно з приписами СК України правовий статус батьків включає сукупність прав і обов`язків, заснованих на факті споріднення з дитиною. Належне здійснення особою батьківських обов`язків, як передумова наявності батьківських прав презюмується, доки протилежне не буде встановлено у визначеному законом порядку. Такий підхід є однією з необхідних у демократичному суспільстві юридичних гарантій захисту особистих немайнових прав людини як від свавільного втручання держави, так і від зловживань з боку третіх осіб.

Неналежне виконання одним з батьків своїх батьківських прав, як наслідок, має звільнення дочки чи сина від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Покликання представника позивача на те, що наданими ними письмовими доказами, зокрема описом анкетних даних загинувшого солдата здійснених у в/ч, та показаннями свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_18 , як і іншими наданими позивачем доказами, беззаперечно доводиться те, що відповідач ОСОБА_4 ухилявся від батьківських обов`язків відносно свого сина ОСОБА_5 , який загинув під час виконання бойового завдання внаслідок мінометного обстрілу з боку військових формувань російської федерації, не заслуговує на увагу.

Оскільки сам факт залишення проживання сина ОСОБА_5 із матір`ю після розлучення в 1977 році та його подальше навчання в Коломийській середній школі - інтернат, яка розміщена в м.Коломия, не є належним підтвердженням ухилення батька від виконання батьківських обов`язків.

Свідок ОСОБА_13 , яка будла на той час ще малолітньою дитиною, тільки підтвердила, що у вільний від навчання час із школи ОСОБА_12 забирала її мама ОСОБА_15 , що саме її мама деколи опікувалась ним, що ОСОБА_12 проживав у бабусі, однак вона не надала доказів того, що батько ОСОБА_4 не брав жодної участі у житті сина ОСОБА_5 і свідомо ухилявся від надання допомоги сину. Не є підтвердженям цього і її твердження про те, що вона не бачила ніколи відповідача, коли той відвідував свого сина. Оскільки вона на той час була ще дитино і проживала окремо від ОСОБА_12 , який в основному перебував в школі-інтернаті.

Також свідок ОСОБА_18 , яка навчалась в школі із ОСОБА_12 не надала доказів того, що відповідач ухилявся від своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина ОСОБА_12 , а тільки підтвердила факт його навчання в школі інтернаті. Та зазначила, що в школі навчались діти сироти та напівсироти.

Учасниками справи не спростовано того, що відповідач не належно сплачував аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , проти призначення яких він не заперечував, та не спростовано того, що він надавав йому, ще і допомогу іншим чином.

Також судом встановлено про факти спілкування сина ОСОБА_5 із батьком після закінчення школи. Зокрема під час навчання в технікумі. Також батько був присутній на весіллі свого сина ОСОБА_12 , а сам ОСОБА_12 спілкувався не тільки з батьком, а і з своїми братами та брав участь в родинних святах, зокрема був і на хрестинах в однієї із дітей брата, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_27 .

Що в цілому є підтвердженням того, що син відповідача не ставився негативно до нього, як до свого батька з яким не проживав разом в дитинстві.

Свідки ОСОБА_28 та ОСОБА_27 не тільки підтвердили, що за життя син відповідача ОСОБА_12 спілкувався із батьком та своїми братами.

Але, крім іншого, свідки підтвердили, що відповідач працював в колгоспі і час від часу не перебував на роботі, оскільки відвідував свого неповнолітнього сина в м.Коломия.

В цілому допитані в суді свідки, як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача, винної поведінки відповідача відносно свого сина ОСОБА_12 спрямованої на ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків відносно нього не підтверджують.

Незважаючи на заяви та пояснення представника сторони позивача, належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення вимог позивачки перед судом не доведено.

Стороною позивача не доведено винної поведінки відповідача та обставин свідомого ухилення відповідача від надання допомоги сину. Все це на переконання суду свідчить, що позивачем не доведено того, що відповідач ОСОБА_4 ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 .

Висновки суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, оскільки належних та допустимих доказів того, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно загиблого сина ОСОБА_5 в судовому засіданні не було здобуто, тому позов ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 , до ОСОБА_4 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головне управління Національної гвардії України, з приводу встановлення факту ухилення відповідача від виконання ним обов`язку щодо утримання загиблого сина ОСОБА_12 та з приводу усунення відповідача від отримання і виплати одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого при виконанні обов`язків під час проходження військової служби є не обгрунтованим та задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України)

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 , до ОСОБА_4 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головне управління Національної гвардії України про встановлення факту ухилення батька від виконання ним обов`язку щодо утримання його загиблого (померлого) сина за життя та усунення від права на отримання державної грошової допомоги, пов`язаної зі смертю військовослужбовця - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце проживання позивача ОСОБА_3 - АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_12 .

Місце реєстрації проживання відповідача ОСОБА_4 - АДРЕСА_2 .

Місцезнаходження третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача:

- Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України - АДРЕСА_6 ;

- Головне управління Національної гвардії України - вул.Святослава Хороброго,9а м. Київ.

Повне судове рішення складено 28.07.2025.

Суддя: Гайдич Р. М.