Справа № 159/1517/25 Головуючий у 1 інстанції: Губар В. Є.
Провадження № 22-ц/802/765/25 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що відповідач ОСОБА_2 є батьком їх малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні.

Позивач також вказувала, що не може у повній мірі самостійно забезпечити матеріальні потреби дочки, а відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини їй не надає.

Враховуючи наведене, позивач просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дочкою повноліття.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2025 року позов задоволено.

Ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття та вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій на рішення апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягувати з його довірителя аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_2 в розмірі 1/8 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд першої інстанції не врахував тієї обставини, а саме те, що відповідач ОСОБА_2 з початку повномасштабного вторгнення рф до України брав активну участь у захисті держави, отримав поранення і тривалий час перебував на лікуванні, що потребувало і надалі потребує значних фінансових витрат, у зв`язку із чим не має можливості сплачувати аліменти у призначеному судом розмірі.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявним в матеріалах справи копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 259 та свідоцтва про шлюб. Дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні.

Також з приєднаних до матеріалів справи письмових доказів, наданих відповідачем ОСОБА_2 , встановлено, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України, перебуває на військовій службі за мобілізаціє у військовій частині НОМЕР_2 . 22 лютого 2024 останній отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, і йому надавалась первинна медична допомога, після чого він проходив лікування у «Лікарні Мечникова», тривалий час перебував на реабілітації.

Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на правівласності,володіння та/абокористування уплатника аліментівмайна тамайнових прав,у томучислі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені з батька або матері дитини у частці від їх доходу або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом із яким проживає дитина. При цьому розмір аліментів має забезпечувати гармонійний розвиток дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний врахувати ряд обставин, визначених статтею 182 СК України.

Згідно роз`яснень наданих у пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи даний спір, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної об`єктивної оцінки тому, що внаслідок отриманого поранення стан здоров`я відповідача погіршився, період лікування та реабілітації потребує додаткових матеріальних витрат, що свідчить про погіршення матеріального стану останнього, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному розмірі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, з відповідача ОСОБА_2 слід стягувати аліменти на дитину в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме достатньому матеріальному забезпеченню інтересів дитини, на утримання якої стягуються аліменти.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом повно, однак зроблені ним висновки їм не відповідають і як наслідок судом було допущено неправильне застосування норм матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині розміру присуджених аліментів.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2025 року в частині розміру стягнутих аліментів змінити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді