ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Ткаченко І.Ю.,

суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.

за участю секретаря: Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Маріупольська міська рада Донецької області, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання фізичних осіб безвісно відсутніми

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В :

02.09.2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Маріупольська міська рада Донецької області, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання фізичних осіб безвісно відсутніми. Заява обґрунтована тим, що мати заявника ОСОБА_2 й баба (по матері) ОСОБА_3 мешкали разом за адресою: АДРЕСА_1 . З кінця лютого 2022 року в м. Маріуполі російською федерацією здійснювалися артилерійські обстріли, бомбардування житлових будинків і об`єктів інфраструктури. 02.03.2022 року заявник втратила повністю зв`язок з ними, який не поновився по теперішній час. Для пошуку рідних ОСОБА_1 звернулася до поліції, розмістила інформацію через чат «Пошук зниклих Донеччина», Донецької обласної прокуратури. За час пошуку заявник з`ясувала, що останнє відоме місце перебування її матері та баби місце їх мешкання, а в їх будинку 18.03.2022 року внаслідок обстрілу виникла пожежа. Міжвідомчою комісією з розшуку людей, які пропали безвісті, пошук міць захоронення (останків) померлих у зоні збройного конфлікту на Донеччині повідомлено заявника про те, що жодної інформації щодо переміщення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не було. Визнання осіб безвісно відсутніми має для заявника юридичне значення, оскільки заявник також мешкала до повномасштабного вторгнення у м. Маріуполі Донецької області, але не може звернутись за компенсацією щодо пошкодженого або втраченого майна на тимчасово окупованій території, яке знаходилось у м. Маріуполі, оскільки власниками цього майна є її мати та баба. На підставі викладеного просить визнати ОСОБА_2 й ОСОБА_3 безвісно відсутніми з 02.03.2022 року (а.с.а.с. 1-4,44-47).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2025 року, в якому ухвалою від 20 лютого 2025 року виправлено описку, заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Маріупольська міська рада Донецької області, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання фізичних осіб безвісно відсутніми задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Уссурійськ, Приморського краю, безвісно відсутньою.

Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянку України, уродженку села Тарханка Красноярського краю, безвісно відсутньою.

В задоволенні заяви в іншій частині - відмовлено (а.с.159-161).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити та визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 безвісно відсутніми з 02 березня 2022 року, або з урахуванням строків, передбачених ч 2 ст. 43 ЦК України з 01 квітня 2022 року (а.с.184-186).

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справ, що Заявник є дочкою громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Уссурійськ Приморського краю та онукою громадянки України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася в с. Тарханка. Красноярський край, росія.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні встановлено, що на час повномасштабного вторгнення рф на території України ОСОБА_2 і ОСОБА_3 мешкали в м. Маріуполь Донецької області.

Як зазначено в заяві, зв`язок з ними було втрачено з 02.03.2022 року.

06.07.2022 року ОСОБА_1 звернулася до відділу поліції № 3 (м. Одеса) Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області з заявою, у якій просила встановити місцезнаходження її матері та баби.

Також за її заявою 07.07.2022 року Маріупольським РУП ГУНП в Донецькій області внесено відомості до ЄРДР за № 0000549 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Згідно з відповіддю Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області на ухвалу суду у ході розслідування кримінального провадження № 0000549 від 07.07.2022 року направлено запити до відповідних органів, що займаються пошуком та обробкою інформації стосовно безвісно зниклих осіб з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , однак, жодних позитивних результатів, які б вказували на місцезнаходження останніх, немає.

За зверненням заявника в чаті «Пошук зниклих Донеччина» адміністратором повідомлено: «Останнє відоме місце перебування ОСОБА_4 , разом із мамою ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . В результаті обстрілу 18 березня у будинку виникла пожежа. Після ліквідації пожежі, сестра ОСОБА_4 з працівником МНС була в будинку, проте, серед загиблих її не було виявлено. Будинок знесено 07.01.2023. За інформацією заступниці голови Новоазовської РДА, ОСОБА_4 проходила фільтрацію… ОСОБА_4 не прибувала з Маріуполя в Орловську область і кордон з РФ не перетинала.»

Відповідно до інформації Адміністрації Держприкордонслужби відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями України ОСОБА_6 й ОСОБА_5 в період з 02.03.2022 року по 03.10.2024 року в базі не виявлено.

Згідно з відповіддю Мінсоцполітики від 15.10.2024 року на ухвалу суду відомості щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутні.

Відповідно до листа Державної податкової служби України станом на 04.10.2024 року інформація про доходи, отримані від податкових агентів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з І кварталу 2022 року по ІІ квартал 2024 року в Державному реєстрі відсутня.

Листом Департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Пенсійного фонду України від 27.11.2024 року повідомлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 отримують пенсію з 02.10.2008 року та з 01.03.1990 року відповідно. Також у листі повідомлено, що ОСОБА_3 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пільг на оплату житлово-комунальних послуг до червня 2024 року. Пільги були призначені структурним підрозділом з питань соціального захисту населення та з березня 2022 року по травень 2024 року виплачувалися в порядку, визначеному постановою КМУ № 215 від 07.03.2022 року «Про особливості нарахування тв. виплати грошових допомог, пільг та житлових субсидій на період дії воєнного стану». Нарахування та виплата пільг Пенсійним фондом України здійснювалися відповідно до переданих Міністерством соціальної політики України реєстрів осіб, яким нарахування та виплата проводились у березні-грудні 2022 року. З червня 2024 року виплату пільг було припинено. ОСОБА_3 з новою заявою про надання пільг до органів Пенсійного фонду України не зверталась.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення заяви та визнання осіб безвісно відсутніми. Відмовляючи в задоволенні заяви в частині визнання осіб безвісно відсутніми з 02.03.2022 року, суд першої інстанції виходив з того, що точна дата безвісної відсутності ОСОБА_2 й ОСОБА_3 саме 02.03.2022 року не встановлена під час розгляду справи.

Заявник оскаржує рішення суду виключно в частині встановлення точної дати визнання осіб безвісно відсутніми, в іншій частині рішення не оскаржується та в силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією судів не перевіряється.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.

Так, згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 129 Конституції України одними із основних засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 7 травня 2018 року по справі № 225/1297/17, безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Згідно ч. 1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Відповідно до ч.2 ст. 43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Таким чином, законом передбачена необхідність встановлення дати, що є початком безвісної відсутності особи.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2025 року змінити, шляхом викладення другого та третього абзацу резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Визнати недієздатним, Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Уссурійськ, Приморського краю, безвісно відсутньою з 01 квітня 2022 року.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянку України, уродженку села Тарханка Красноярського краю, безвісно відсутньою з 01 квітня 2022 року.

Керуючись ст. ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2025 року змінити, виклавши другий та третій абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Уссурійськ, Приморського краю, безвісно відсутньою з 01 квітня 2022 року.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянку України, уродженку села Тарханка Красноярського краю, безвісно відсутньою з 01 квітня 2022 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини проголошені 23 липня 2025 року.

Повний текст постанови складено 24 липня 2025 року.

Судді: