Справа №613/307/24 Провадження № 2/613/35/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Сеник О.С.,

за участю секретаря судового засідання Дегтяр А.Ю.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в приміщенні Богодухівського районного суду Харківської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 613/307/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить:

1) визнати недостовірною та такою, що порушує право на повагу до честі та гідності, інформацію, розповсюджену ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 вигнала свого батька та бабу на вулицю;

2) стягнути моральну шкоду в розмірі 150000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час судового спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по справі № 639/348/17 відповідачка у своїх власноручно підписаних письмових поясненнях від 08.09.2017 та під час судових засідань по справі 639/4006/21 у суді першої та апеляційної інстанції неодноразово наводила наклеп, наговорювала та зазначала неправдиву інформацію на ОСОБА_3 , що було записано в описову частину рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 03.07.2023 по справі № 639/4006/21 та постанови Харківського апеляційного суду від 06.03.2023.

Так, під час судового спору у справі № 639/348/17 відповідачка зазначила : «Окрім того, своїми діями позивачка, а саме постійними докорами, сварками, скандалами, приниження гідності померлого та тим, що вигнала його з власної домівки на вулицю, зрекла померлого на долю безхатька. Померлій не зміг простити рідній доньці таку зраду та самостійно вирішив залишити у спадок відповідачці ( ОСОБА_1 ) усе своє майно».

В рамках розгляду справи № 639/4006/21 відповідачкою зазначено, що «За декілька років до його смерті стало відомо, що рідна дочка позивач у справі, вигнала батька з дому, тому ОСОБА_1 забрала його до себе у с. Володарівка, доглядала за ним, лікувала, за власні кошти поховала. Аналогічна ситуація була з матір`ю ОСОБА_4 , яку відповідач також доглядала до смерті».

Вказані відповідачкою твердження не мають нічого спільного з дійсністю та є суцільною неправдою, яку наговорювала ОСОБА_1 для того, щоб принизити честь та гідність ОСОБА_3 та виставити її з негативного боку перед судом. Наразі інформація зазначена в судових рішеннях є доступною на сайті Судової влади. Хоча рішення і знеособлені, однак можна з легкістю перевірити імена сторін через інструмент «Список судових справ, призначених до розгляду» за номером справи.

На думку позивачки, оспорювана інформація, сформульована ОСОБА_1 , способом категоричного та стверджувального висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), не є оціночним судженням, що вказує на суб`єктивну думку відповідачки. Таким чином відповідачка без жодних доказів вказувала неправду, інформацію яка є недостовірною, а тому такою, що принижує честь та гідність позивачки. При цьому вказані наклепи зроблені як перед державними органами (судами), так і при невизначеному колу осіб через сайт Судової влади.

Враховуючи рівень принижувальної інформації, яка стосувалась позивачки та її близьких родичів, та рівень розповсюдження цієї інформації і тривалість її розповсюдження (з 2017 року по теперішній час), позивачка визначає розмір спричиненої моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню у сумі 150000 грн.

З посиланням на ст.68 Конституції України, ст.ст.297, 299, 1167 Цивільного кодексу України, практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом.

Крім того, в позовній заяві ОСОБА_3 було заявлено клопотання про зменшення розміру судового збору до 2119,60 грн. на підставі ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», як багатодітної матері.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 28.02.2024 було вирішено клопотання позивачки про зменшення розміру судового збору. Зменшено ОСОБА_3 розмір судового збору, який підлягає сплаті при подачі даного позову до 2119,60 грн. Позовну заяву було залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 28.03.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 01.11.2024 відмовлено у задоволенні заяви позивачки ОСОБА_3 про допуск ОСОБА_5 в якості її представника. Клопотання ОСОБА_5 про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції - повернуто заявнику.

Ухвалою суду від 01.11.2024 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Спаскіна Д.А. про залишення позовної заяви ОСОБА_3 без розгляду.

07.03.2025 представником відповідачки подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що всі доводи, які наведено позивачкою ОСОБА_3 у позовній заяві, не відповідають дійсності та спростовуються відповідними рішеннями судів, а саме: рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.12.2020, постановою Харківського апеляційного суду від 23.02.2021 та постановою Верховного Суду від 26.05.2021 по справі № 639/348/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи Перша Харківська державна нотаріальна контора, Кленівська сільська рада Богодухівського району Харківської області, ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту; рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.07.2023, постановою Харківського апеляційного суду від 06.12.2023 та постановою Верховного Суду від 25.09.2024 по справі № 639/4006/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи Перша Харківська державна нотаріальна контора, Кленівська сільська рада Богодухівського району Харківської області, ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту. Враховуючи викладене, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Викликано в судове засідання учасників справи, а також свідка ОСОБА_6 . Попереджено свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.

Ухвалою суду від 15.05.2025 задоволено клопотання свідка ОСОБА_6 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Шосткинським міськрайонним судом Сумської області.

23.05.2025 ОСОБА_6 надіслано письмові пояснення до суду, в яких зазначив, що підтримує позовні вимоги ОСОБА_3 та просить їх задовольнити. Зазначив, що його батько ОСОБА_7 ніколи не підтримував дружніх стосунків із ОСОБА_1 та не мав бажання переїжджати до неї жити. Останнім часом ОСОБА_6 проживав разом із батьком, який здобув травму (забив ребра) на подвір`ї. Одного разу до нього приїхала ОСОБА_1 , яка умовила ОСОБА_7 поїхати до неї погостити, пожити у селі, щоб зміцнити здоров`я. Батько не хотів їхати, але погодився, щоб побачити свою матір ОСОБА_4 .. Після від`їзду ОСОБА_6 багато разів телефонував батьку, але телефон був вимкнений, можливості зв`язку з батьком не було. Приблизно через 3 тижні йому повідомили, що батько помер.

Вважає, що в планах ОСОБА_1 було подальше заволодіння майном безпорадної та вразливої особи ОСОБА_7 , а саме частиною будинку за адресою : АДРЕСА_1 . На думку свідка, за сумнівних обставин ОСОБА_1 отримала заповіт, в якому батько заповідав їй все своє майно, після чого невдовзі помер.

Вказані обставини, на думку свідка, підтверджують, що твердження ОСОБА_1 , які вона озвучила на адресу сестри свідка ОСОБА_3 , не відповідає дійсності і є наклепом. ОСОБА_1 знає, що батьки були розлучені, батько мав нову дружину і не проживав з ними. Вважає, що ОСОБА_1 свідомо брехала, паплюжачи честь і гідність сестри свідка, та надаючи брехливі свідчення суду, в якому сестра свідка намагалася оскаржити заповіт батька, вважаючи його підробленим ОСОБА_1 . Стосовно ознак шахрайських дій з боку громадянки ОСОБА_1 та інших осіб, які причетні до складання заповіту ОСОБА_7 , це розглядається в рамках кримінального провадження № 0000693.

08.07.2025 від свідка ОСОБА_6 надійшла письмова заява, в якій він зазначив, що проходить військову службу в лавах ЗСУ, і 18.07.2025 повинен з`явитися на місце служби, у зв`язку з чим не зможе бути присутнім у судовому засіданні, призначеному на 17.07.2025, та просив проводити розгляд справи без його участі. Повідомив, що не може нічого доповнити крім того, що вказано у письмових поясненнях, позовні вимоги ОСОБА_3 підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Позивачка в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у поданій до суду письмовій заяві просила розглядати справу за її відсутності, повідомила, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Вислухавши пояснення відповідачки, її представника, дослідивши письмові докази, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до копії рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 1994 року (дату неможливо встановити з огляду на якість копії) та копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 30.01.1996, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було розірвано.

01.12.2015 було розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 01.12.2015, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції.

Відповідно до заяви ОСОБА_4 , посвідченої державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області 04.10.2016, ОСОБА_4 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що постійно проживав за адресою : АДРЕСА_1 . За змістом заяви, ОСОБА_4 відмовилась від права на обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_7 ..

Згідно з актом (дати з копії не вбачається), складеним депутатами Кленівської сільської ради Носовою В.А., ОСОБА_10 та сусідами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , посвідченим Кленівським сільським головою Браго Н.Л., ОСОБА_7 , який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживав (без реєстрації) за адресою : АДРЕСА_2 . ОСОБА_7 з липня 2016 року по 29 серпня 2016 року проживав у будинку своєї двоюрідної сестри ОСОБА_1 , яка доглядала його до дня його смерті та поховала його в АДРЕСА_3 (де похоронені всі родичі).

Позивачкою надано копію заперечень ОСОБА_1 по справі № 639/348/17, які надійшли до Жовтневого районного суду м. Харкова 08.09.2017, в яких зазначено : «Окрім того, своїми діями позивачка, а саме постійними докорами, сварками, скандалами, приниження гідності померлого та тим, що вигнала його з власної домівки на вулицю зрекла померлого на долю безхатька. Померлий не зміг простити рідній доньці таку зраду, та самостійно вирішив залишити у спадок відповідачці усе своє майно.».

«Відповідач вважає, що спадкодавець, знаходився у безпорадному стані через похилий вік та те що він стараннями доньки залишився на вулиці без домівки. Саме відповідачка піклувалася до смерті за спадкодавцем, за її кошти спадкодавець був захоронений».

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.12.2020 по справі № 639/348/17 відмовлено у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Перша Харківська державна нотаріальна контора, Кленівська сільська рада Богодухівського району Харківської області, ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту.

Вказане рішення набрало законної сили як таке, що залишене без змін постановою Харківського апеляційного суду від 23.02.2021.

У зазначеному рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова наведений зміст заперечень ОСОБА_1 проти позову, які, згідно з рішенням, надійшли 08 вересня 2017 року, у наступній редакції : «доказів того, що на момент складання заповіту померлий не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними позивачем не надано. А отже, на думку відповідача, вимоги позивача ґрунтуються на доказах, які не стосуються предмету доказування, та на припущеннях стосовно стану психічного здоров`я заповідача на час укладання заповіту. ( т.1 а.с. 150-154)».

Постановою Верховного Суду від 26.05.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.12.2020 та постанова Харківського апеляційного суду від 23.02.2021 по справі № 639/348/17 залишені без змін.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.07.2023 по справі № 639/4006/21 відмовлено у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Перша Харківська державна нотаріальна контора, Кленівська сільська рада Богодухівського району Харківської області, ОСОБА_6 про застосування наслідків недійсності нікчемного заповіту, визнання права на спадщину.

Постановою Харківського апеляційного суду від 06.12.2023 зазначене рішення залишене без змін та набрало законної сили.

У вказаному рішенні наведений зміст письмових пояснень ОСОБА_1 у наступній редакції : « ОСОБА_7 був її двоюрідним братом, який проживав по АДРЕСА_1 у будинку з дочкою ОСОБА_3 та її сім`єю. За декілька років до його смерті стало відомо, що рідна дочка-позивач у справі, вигнала батька з дому, тому ОСОБА_1 забрала його до себе у с. Володарівка, доглядала за ним, лікувала, за власні кошти поховала. Аналогічна ситуація була з матір`ю ОСОБА_7 , яку відповідач також доглядала до смерті. За життя брат вирішив залишити своє майно ОСОБА_1 , самостійно пішов до Кленівської сільської ради, де заповіт посвідчений. В селі нотаріуса не було, до найближчої нотаріальної контори Богодухівського району понад 35 км. Мати брата ОСОБА_4 , яка мала право на обов`язкову долю у спадщині, відмовилась від такого права на користь ОСОБА_1 ».

Постановою Верховного Суду від 25.09.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.07.2023 та постанова Харківського апеляційного суду від 06.12.2023 по справі № 639/4006/21 залишені без змін.

Відповідно до ч. 4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно ч. 1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Частиною 1 ст.201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1"Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи" передбачає, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто/або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати особисте немайнове право.

Згідно п. 17 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Згідно п. 16 абз. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 р. суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

П. 19 абз. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 встановлено, що відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою ст.277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 передбачено, що згідно з положеннями ст.277 ЦК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Судом встановлено, що інформація, зазначена ОСОБА_1 як відповідачкою у письмових поясненнях по справі № 639/348/17 «Окрім того, своїми діями позивачка, а саме постійними докорами, сварками, скандалами, приниження гідності померлого та тим, що вигнала його з власної домівки на вулицю зрекла померлого на долю безхатька. Померлий не зміг простити рідній доньці таку зраду, та самостійно вирішив залишити у спадок відповідачці усе своє майно.», була подана ОСОБА_1 у письмових поясненнях, проте, не була наведена у судовому рішенні по справі № 639/348/17 та не була підставою для прийняття рішення у вказаній справі.

Так, виходячи зі змісту рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.12.2020 та постанови Харківського апеляційного суду від 23.02.2021, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 , виходив з того, що позивачкою не надано належних доказів, що могли б ставити під сумнів дієздатність померлого ОСОБА_7 на момент підписання заповіту, та доказів того, що вказаний заповіт було підписано не померлим. Крім того, як зазначено судом, позивачкою не доведено, що в момент складання заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі.

З викладеного вбачається, що хоча ОСОБА_1 і було викладено у свої письмових поясненнях у справі № 639/348/17 оціночні судження негативного характеру власне бачення стосунків між ОСОБА_3 та її батьком ОСОБА_7 (оскільки відповідачкою не вказано ані дати, ані часу, коли ОСОБА_3 нібто були вчинені зазначені дії, ані фактичних обставин, за яких це сталося) проте, такі твердження не були покладені судом в основу рішення та не стали підставою для відмови в позові.

Крім того, такі судження не були процитовані судом в рішенні, не стали відомими невизначеному колу осіб з сайту «Судова влада», як помилково стверджує позивачка.

У рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.07.2023 по справі № 639/4006/21 хоча і процитовано письмові пояснення ОСОБА_1 у наступній редакції : «…За декілька років до його смерті стало відомо, що рідна дочка-позивач у справі, вигнала батька з дому…», проте, чітко зазначено, що це є власною особистою суб`єктивною думкою ОСОБА_1 , яка наведена у поясненнях.

Виходячи зі змісту рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.07.2023 та постанови Харківського апеляційного суду від 06.12.2023 по справі № 639/4006/21, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що заповіт від 04 серпня 2016 року, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 , посвідчений з дотриманням порядку, передбаченого статтями 203, 209, 1251 ЦК України, не суперечить нормам закону та відображав дійсне волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном.

Тобто, фактично підставою для відмови в позові були не негативні оціночні судження ОСОБА_1 щодо стосунків між ОСОБА_3 та її батьком, а відсутність доказів порушень при посвідченні заповіту або ж невідповідності його змісту волі заповідача.

Отже, судом хоча і було наведено у рішенні зміст письмових пояснень ОСОБА_1 , проте, вони не були підставою для відмови в позові.

В силу ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності.

За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України).

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Слід відмітити, що відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оціночні негативні судження ОСОБА_1 у наведеній редакції, щодо власного бачення стосунків між ОСОБА_3 та її батьком ОСОБА_7 були сприйняті судом виключно як власна позиція відповідачки ОСОБА_1 та її власні оціночні судження, і не вплинули на суть рішення суду у справах № 639/4006/21 та № 639/348/17.

При цьому, з огляду на принцип об`єктивності, який, згідно з Бангалорськими принципами поведінки суддів, полягає у тому, що при виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів, такі твердження ОСОБА_1 ніяк не впливають на репутацію ОСОБА_3 в очах суду.

З огляду на викладене, відсутні підстави для висновку про те, що внаслідок зазначення ОСОБА_1 у письмових поясненнях до суду саме таких тверджень негативного характеру, на які звертає увагу ОСОБА_3 , позивачці було завдано майнової або немайнової шкоди.

Доказів завдання такої шкоди саме внаслідок зазначення ОСОБА_1 у письмових поясненнях вказаних суджень позивачкою не надано.

Враховуючи викладене, в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації необхідно відмовити.

Враховуючи висновок про відмову в задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 4, 5, 11-13, 76-81, 141, 212, ч.1 ст.223, ст.ст.259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 24.07.2025.

Суддя О.С. Сеник