ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 702/457/25
Провадження № 22-ц/821/1324/25
Категорія: ухвала

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В.,

секретаря - Глущенко І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Сокуренко Наталії Вікторівни на ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 30 травня 2025 року у цивільній справі за заявою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Дудки Вікторії Борисівни про витребування доказів до подання позову, -

в с т а н о в и в :

26 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Монастирищенського районного суду Черкаської області з заявою про витребування доказів до подання позову, в якій просило витребувати у приватного нотаріуса Бондаренка О. І. копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витребувати у Центрі надання адміністративних послуг виконавчого комітету Монастирищенської міської ради або від іншого територіального органу, до повноважень якого входять питання реєстрації місця проживання фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу останнього місця реєстрації проживання померлої ОСОБА_1 , інформацію про осіб зареєстрованих за однією адресою зі спадкодавцем ( АДРЕСА_1 ) станом на дату її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та підписала Анкету-Заяву б/н від 25.05.2011.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер, що підтверджується листом Монастирищенського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 27.04.2021.

Вказував, що на момент смерті позичальника залишилася заборгованість за Договором у розмірі 47310,00 грн.

24.10.2023 та 23.07.2024 Банк звернувся з претензією кредитора до Монастирищенської державної нотаріальної контори, яка передала лист за належністю.

05.09.2024 Банк звернувся з претензією кредитора до приватного нотаріуса Бондаренка О. І.

Листом від 07.08.2024 приватний нотаріус повідомив, що претензія кредитора долучена до матеріалів спадкової справи.

Зазначено, що у відповіді не зазначено про наявність спадкоємців, зокрема, не вказано про наявність спадкоємців, що постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і вважаються такими, що прийняли спадщину.

Заявник позбавлений можливості захистити свої права та інтереси в судовому порядку, оскільки не володіє інформацією про спадкоємців, а відтак не може визначити підсудність майбутнього позову та виконати вимоги процесуального закону, в частині зазначення у позові інформації про відповідача (відповідачів).

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 30.05.2025в задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про витребування доказів до подання позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції прийшов до висновку, що фактично заявником ставиться питання про витребування доказу з метою визначення належного суб`єктного складу для подальшої подачі позовної заяви, хоча, як зазначалось вище, поняття «витребування» та «забезпечення» доказів не є тотожними і заявник не позбавлений можливості подати позовну заяву з одночасним поданням клопотання про витребування доказів для визначення належних відповідачів у справі.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою, АТ КБ «ПриватБанк», 09.06.2025, через засоби поштового зв`язку до Черкаського апеляційного суду подало апеляційну скаргу. Просить ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 30.05.2025 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною, винесеною з неповним встановленням обставин справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що на даний час існує несплачена заборгованість за Кредитним договором від 25.05.2011 у розмірі 47310,00 грн, а позичальник помер.

Проте, Банк не має інформації стосовно спадкоємців, у тому числі тих, хто проживав за адресою останнього місця реєстрації проживання померлого позичальника і у зв`язку з чим, Банк позбавлений можливості захистити свої інтереси у судовому порядку, адже пред`явлення позову до невідомих осіб не допускається.

Вказує, що заявник надав до суду докази неможливості самостійно отримати такі докази.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про витребування доказів слід відмовити, виходячи з того, що заявник не позбавлений можливості подати позовну заяву з одночасним поданням клопотання про витребування доказів для визначення належних відповідачів у справі.

Проте апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 25.05.2011 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 19).

Згідно копії листа Монастирищенського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 27.04.2021 № 513/22.17-04-03 в архіві відділу виявлений актовий запис про смерть № 195 від 27.04.2021 складений Монастирищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЦМУМЮ (м. Київ) на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 20).

На момент смерті у боржника виникла заборгованість в розмірі 47310,00 грн.

24.10.2023 Банк направив претензію кредитора до Монастирищенської державної нотаріальної контори (а.с. 21).

23.07.2024 Банк повторно звернувся з претензією кредитора до Монастирищенської державної нотаріальної контори (а.с. 22).

Листом від 07.08.2024 № 545/02-14 приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Бондаренко О. І. повідомив Банк про те, що претензія кредитора надійшла та була зареєстрована 07.08.2024, спадкова справа 119/2023. У відповідності до діючого законодавства про надходження претензії було повідомлено спадкоємців померлої (а.с. 24).

05.09.2024 Банк звернувся до приватного нотаріуса Бондаренка О. І. та просив повідомити АТ КБ «ПриватБанк», як кредитора, інформацію про спадкоємців ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме їх прізвища, ім`я та по батькові, адресу реєстрації (а.с. 23).

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ст. 95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно ч. 4 ст. 84 ЦПК України, суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому ст. ст. 116-118 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Частина 1 ст. 117 ЦПК України містить перелік вимог до заяви про забезпечення доказів, зокрема, у заяві необхідно зазначити докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.

Разом з тим, заяву про забезпечення доказів, подану в порядку ст. ст. 116, 117, 118, 119 ЦПК України, слід відрізняти від клопотання про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи у відповідності до ст. 84 ЦПК України, оскільки вони є різними за своєю правовою природою.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 367/6751/18-ц (провадження № 61-23322св19) викладено наступну правову позицію: «Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (частина перша статті 116 ЦПК України). Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів. Разом з цим, згідно зі статтею 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом».

Таку ж правову позицію щодо вирішення судами питання про забезпечення доказів висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.03.2020 у справі № 9901/608/19 та від 03.07.2019 у справі № 9901/845/18.

Отже, необхідно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (ст. 116-119 ЦПК України), та витребування доказів у разі неможливості учасниками справи самостійно їх надати (ст. 84 ЦПК України).

Так, у заяві про витребування доказів АТ КБ «ПриватБанк» просило витребувати у приватного нотаріуса Бондаренка Олександра Івановича копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_1 , оскільки зазначена інформація необхідна Банку для подачі позову до суду до спадкоємців позичальника ОСОБА_1 , однак такою інформацією Банк не володіє, а отримати таку інформацію від приватного нотаріуса Банку не вдалося.

Внаслідок відмови нотаріуса повідомити про коло спадкоємців, які прийняли спадщину, а також їх анкетні дані, Банку невідома вищевказана інформація, тобто Банк позбавлений можливості вказати в позовній заяві відповідача (відповідачів).

В позовній заяві повинно бути викладено, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Колегія суддів вважає, що у заяві АТ КБ «ПриватБанк» виклало вимоги про забезпечення доказів щодо витребування певної інформації зі спадкової справи стосовно кола спадкоємців позичальника ОСОБА_1 та належними і допустимими доказами довело неможливість самостійно отримати зазначену інформацію у приватного нотаріуса, що необхідно Банку для складення та подачі позову до спадкоємців ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, а відтак у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у витребуванні доказів.

Внаслідок відмови нотаріуса повідомити інформацію по спадкоємцях, Банк позбавлений можливості вказати в позовній заяві зміст та розмір позовних вимог.

Пред`явлення позову до мертвої особи не допускається (п. 6 ч. 1 ст. 186 ЦПК України), як і не можливе пред`явлення позову до невідомих осіб (п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення доказів в порядку їх витребування до подання позову, суд першої інстанції керувався відсутністю передумов для такого забезпечення, оскільки заявник не надав доказів того, що відповідні докази можуть бути втрачені або їх подання згодом стане неможливим чи утрудненим.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при реалізації положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Вищенаведені обставини вказують про те, що судом при розгляді заяви про витребування доказів неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також висновки, викладені в ухвалі, не відповідають обставинам справи.

Згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції скасуванню з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» -задовольнити.

Ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 30 травня 2025 року скасувати.

Матеріали справи № 702/457/25 за заявою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Дудки Вікторії Борисівни про витребування доказів до подання позовунаправити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Н. І. Гончар

Ю. В. Сіренко