ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року

м. Київ

справа № 761/7294/24

провадження № 61-4984св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»,

відповідач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»на постанову Житомирського апеляційного суду у складі колегії суддів: Григорусь Н. Й., Борисюка Р. М., Павицької Т. М., від 18 березня 2025 року та касаційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Домагальський Віктор Миколайович, на рішення Володарсько-Волинського міськрайонного суду Житомирської області у складі судді Збаражського А. М. від 20 листопада 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 18 березня 2025 року і ухвалив таку постанову.

Короткий зміст заявлених позовних вимог

1. У лютому 2024 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання.

2. Свої вимоги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» мотивувало тим, що12 березня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір

№ ПК 85/08-01, на виконання умов якого ПАТ «КБ «Надра» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 273 780,00 доларів США строком до

10 березня 2028 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,79 % річних. Разом з тим, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 2/ПК 85/08-01, відповідно до якого ОСОБА_2 у разі невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору стає солідарним боржником.

3. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня

2015 року у цивільній справі № 761/12826/14-ц з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» солідарно стягнута заборгованість у розмірі 338 062,37 доларів США, що еквівалентно 7 995 175,05 грн.

4. 05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b

від 22 травня 2020 року, між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір № GL48N718070_І_8 про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, зокрема за кредитним договором № ПК 85/08-01 від 12 березня 2008 року, укладеним між

ОСОБА_1 та ВАТ «КБ «Надра», та договорами забезпечення. Повідомлення/вимога щодо вказаного направлялась боржникам. Вищевказане рішення суду від 03 грудня 2015 року у справі № 761/12826/14-ц не виконане, жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості відповідачами не вчинено.

5. З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно 3 % річних за прострочення виконання грошової зобов`язання у розмірі 48 875,48 доларів США за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року, а також вирішити питання судових витрат.

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

6. Рішенням Володарсько-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2024 року позов ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» задоволено.

7. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання, що становить 48 875,48 доларів США. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат в частині судового збору.

8. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача трьох процентів річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідачі у повному обсязі виконали рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року та повернули суму заборгованості, матеріали справи не містять.

9. Оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення 3 % річних, починаючи з 01 травня 2017 року, а Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ щодо продовження позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року (дія карантинних обмежень діяла до 30 червня 2023 року включно), тоді як Закон України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» набув чинності 17 березня 2022 року, звернення позивача з цим позовом відбулось у межах трирічного строку позовної давності.

10. Додатковим рішенням Володарсько-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 грудня 2024 року з відповідачів на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» стягнуто витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 500,00 грн.

11. Додаткове рішення мотивовано тим, що наявні підстави для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу в повному обсязі, оскільки вони є фактично понесеними. Витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 37 000,00 грн відповідають умовам договору про надання правничої допомоги, складності справи та виконаній адвокатом роботі, підтверджені належними доказами, відповідають критеріям співмірності, розумності, справедливості та є обґрунтованими.

Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції

12. Постановою Житомирського апеляційного суду від 18 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2024 року змінено, зменшено розмір стягнутих 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання з 48 875,48 доларів США до 15 726,85 доларів США. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

13. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та стягнув солідарно з відповідачів 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Разом з тим, визначаючи строк такого стягнення за період з 01 травня

2017 року по 23 лютого 2022 року суд першої інстанції не звернув увагу на те, що 05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22 травня 2020 року, між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір № GL48N718070_І_8 про відступлення прав вимоги, за умовами якого

ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, зокрема за кредитним договором

№ ПК 85/08-01 від 12 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та

ВАТ КБ «Надра», та договорами забезпечення. Повідомлення/вимога щодо вказаного направлялась боржникам, тому саме з цієї дати ТОВ ФК «Дніпрофінаснгруп» набуло право вимоги до відповідачів, а тому з останніх на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних за період з

05 серпня 2020 по 23 лютого 2023 року у розмірі 15 726,85 доларів США

(338 062,37 * 3 % : 365 * 566).

14. Також апеляційний суд дійшов висновку, що встановлений

статтею 257 ЦК України строк позовної давності законодавцем спочатку було продовжено на час дії карантину, а у подальшому зупинено на строк дії воєнного стану. З огляду на те, що строк позовної давності у цій справі спливав

01 травня 2020 року, він припадав на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) і відповідно до наведених вище норм продовжувався до 01 липня 2023 року, коли карантин було скасовано. Позивач звернувся з цим позовом

23 лютого 2024 року під час дії воєнного стану, з введенням якого 24 лютого 2022 року перебіг позовної давності було зупинено.

Узагальнені доводи касаційних скарг

15. 17 квітня 2025 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»через підсистему «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 18 березня 2025 року у частині зменшення розміру 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання з 48 875,48 доларів США до 15 726,85 доларів США та залишити в цій частині рішення Володарсько-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2024 року без змін.

16. Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 639/4836/17, від 08 грудня 2022 року у справі № 921/542/20, від 24 липня 2024 року у справі № 686/20340/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також посилається на те, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

17. Заявник зазначає, що при вирішенні спору апеляційний суд не врахував положення статей 512, 514 ЦК України про те, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який замінює собою кредитора у всіх правах, що існували на момент здійснення відступлення і не припинилися внаслідок такої заміни кредитора у зобов`язанні.

18. Згідно з доводами касаційної скарги, апеляційним судом також не було враховано положення договору відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого новий кредитора набуває усіх прав та обов`язків за основним зобов`язанням, зокрема права вимагати сплати 3 % річних. Тобто передані права вимоги не лише щодо зобов`язань, які існували на час укладення договору, але й ті, що виникнуть у майбутньому, тому існує можливість стягнення майнових санкцій за неналежне виконання як тих зобов`язань, що існують, так і тих, що виникнуть.

19. 14 травня 2025 року ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Домагальський В. М., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Володарсько-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 18 березня 2025 року, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» в повному обсязі.

20. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19, від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18, від 18 січня 2022 року у справі № 34/425, від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, у постановах Верховного Суду

у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного судувід 18 квітня 2022 року

у справі № 520/1185/16-ц, від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц,

у постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13, від 13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17, від 17 листопада 2020 року

у справі № 904/6892/17, від 18 січня 2021 року у справі № Б-23/75-02,

від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17, від 16 червня 2021 року

у справі № 554/4741/19, від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20,

від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20, від 13 березня 2023 року

у справі № 554/9126/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), а суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

21. Згідно з доводами касаційної скарги, відмова у задоволенні заяви щодо заміни сторони стягувача в процесуальному (судовому) порядку призводить до втрати ним права на стягнення додаткової вимоги. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

22. Вирішуючи спір, суди не надали належної правової оцінки відмові у задоволенні заяви про зміну сторони стягувача (незамінена сторона стягувача), відсутність відкритого виконавчого провадження та пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, що в цілому призвело до того, що вимога за основним зобов`язанням не може бути захищена в примусовому порядку, являється задавненою.

23. Заявник посилається на те, що позивачем заявлено додаткові вимоги за основною вимогою, щодо якої вже було вирішено справу по суті та пропущено строк пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання судового рішення, у зв`язку з чим додаткова вимога не підлягає захисту в примусовому порядку, оскільки є похідною від основної вимоги за договором.

24. Судами попередніх інстанцій не в повній мірі враховано, що позивач, маючи статус кредитора, не реалізував своїх прав на звернення у встановлені законом строки до примусового виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитом, втратив своє право вимоги на примусове виконання відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором та рішенням суду (строк пред`явлення до виконання рішення суду). Суди першої та апеляційної інстанції не врахували, що зобов`язання відповідача є задавненим, у зв`язку із чим набуло характеру натурального зобов`язання.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

25. Ухвалами Верховного Суду від 01 та 30 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 761/7294/24.

26. Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2025року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

27. У поданому відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечує проти задоволення касаційної скарги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та вважає, що суди неправильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права, допустивши стягнення 3 % річних за прострочення зобов`язання, яке вже не може бути примусово виконано. Строк пред`явлення виконавчого листа за рішенням суду від 03 грудня 2015 року сплив 03 грудня 2018 року, і первісний кредитор, і правонаступник за договором відступлення не зверталися із заявою про поновлення цього строку. На момент укладення договору відступлення прав вимоги рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2015 року у цивільній справі № 761/12826/14-ц залишалося невиконаним, а строк для його примусового виконання вже сплив як 2 роки тому. Новий кредитор після укладення договору цесії не домігся поновлення пропущеного строку виконавчого провадження і не зміг стати правонаступником стягувача у виконавчому провадженні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28. Між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» 12 березня 2008 року укладено кредитний договір № ПК 85/08-01, на підставі якого ВАТ КБ «Надра» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 273 780,00 доларів США на строк до

10 березня 2028 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,79 % річних.

29. 12 березня 2008 року з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов вказаного кредитного договору між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» укладено договір поруки № 2/ПК 85/08-01, відповідно до якого ОСОБА_2 , у разі невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, стає солідарним боржником.

30. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня

2015 року у справі № 761/12826/14-ц позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ПК 85/08-01 від 12 березня 2008 року задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість у розмірі 338 062,37 доларів США, що еквівалентно 7 995 175,05 грн. Разом з тим судом встановлено, що вказане рішення на день подання позову не виконано.

31. 05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UА-ЕА-2020-05-12-000017-b

від 22 травня 2020 року, та у зв`язку зі сплатою ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь ПАТ КБ «Надра» визначеної в ході електронного аукціону ціни продажу лоту (188 900 625,00 грн), між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладений договір № GL48N718070_І_8 про відступлення прав вимоги, відповідно до пункту 1 якого ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до позичальників за кредитними договорами та всіма іншими похідними договорами, права за якими виникають у нового кредитора у зв`язку з набуттям прав на умовах цього договору, зазначених у додатку № 1 до договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту, договорами іпотеки, договорами поруки, договорами застави).

32. На виконання умов вказаного договору № GL48N718070_І_8

ПАТ КБ «Надра» передало ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» права вимоги, зокрема, за кредитним договором № ПК 85/08-01 від 12 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_5 та ВАТ КБ «Надра», та договорами забезпечення. Вищевказане підтверджується додатком № 1 до договору № GL48N718070_І_8.

33. У подальшому на адресу боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направлено повідомлення від 29 січня 2024 року про відступлення прав вимог за вищевказаними договорами з вимогою до відповідачів (боржників) про виконання у п`ятнадцятиденний строк рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2015 року у справі № 761/12826/14-ц.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

34. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

35. Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу.

36. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

37. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

38. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

39. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

40. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

41. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

42. Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

43. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

44. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

45. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

46. Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

47. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

48. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

49. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України (частина перша статті 1050 ЦК України).

50. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

51. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

52. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

53. Відповідно до змісту статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

54. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

55. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

56. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня

2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі статті 625 ЦК України, дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

57. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

58. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

59. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

60. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору.

61. Заміна особи в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення) права вимоги є різновидом правонаступництва.

62. У зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.

63. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

64. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року

у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зроблено висновок про те, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

65. Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій виходили з того, що у позивача виникло право на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначено рішенням суду Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2015 року у справі № 761/12826/14-ц, що не виконано боржником. Водночас, позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення до суду з цим позовом.

66. Статтею 256 ЦК України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

67. За приписами статті 257 ЦКУкраїни загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

68. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

69. Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 ЦК України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

70. Як указала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

71. Таким чином, з огляду на вищенаведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.

72. Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.

73. За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.

74. Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 ЦК України.

75. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

76. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня

2020 року на всій території України було встановлено карантин.

77. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

78. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).

79. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

80. Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

81. Поряд з цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

82. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

83. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.

84. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.

85. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25) зазначила, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.

86. Отже, оскільки в цій справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо заявлених позовних вимог про стягнення трьох процентів річних не спливла, то перебіг цього строку є зупиненим і дотепер (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану).

87. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

88. Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру нарахування

3 % річних,апеляційний суд дійшов висновків про те, що 05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22 травня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір № GL48N718070_І_8 про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, зокрема за кредитним договором № ПК 85/08-01

від 12 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра», та договорами забезпечення, і саме з цієї дати ТОВ ФК «Дніпрофінаснгруп» набуло право вимоги до відповідачів.

89. Апеляційний суд вважав, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних за період з 05 серпня 2020 року по 23 лютого 2022 року

у розмірі 15 726, 85 доларів США (338 062,37 * 3% : 365 * 566).

90. Однак апеляційний, суд змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру нарахування 3 % річних, не врахував, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року у справі № 761/12826/14-ц не виконано, а ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги за борговими зобов`язаннями.

91. Водночас, постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у справі № 761/12826/14-ц ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони стягувача відмовлено.

92. Апеляційний суд вказав, що на час укладення договору про відступлення права вимоги від 05 серпня 2020 року виконавчий лист по справі

№ 761/12826/14-ц не був пред`явлений до виконання та строк для його пред`явлення вже закінчився, вказана обставина не спростована представником ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Відомості щодо відкритого виконавчого провадження в матеріалах справи відсутні.

93. Вказана постанова апеляційного суду не оскаржувалася ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

94. У постановах від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20,

від 18 березня 2020 року у справі № 442/398/15-ц Верховний Суд зауважив, що натуральним зобов`язанням є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (оскільки боржник заявив про застосування позовної давності та вона застосована судом), але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц).

95. З урахуванням викладеного, враховуючи, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року у справі № 761/12826/14-ц стягнута заборгованість за кредитним договором, проте у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у справі № 761/12826/14-ц про заміну сторони стягувача відмовлено, тобто рішення суду не може бути виконане за вимогою ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», відсутнє виконавче провадження з примусового виконанні виконавчого листа у справі № 761/12826/14-ц та строк його пред`явлення до виконання вже закінчився, слід дійти висновку про відсутність правових підстав для примусового стягнення з основного боржника 3 % річних, оскільки вимога банку (його правонаступника) про стягнення заборгованості за кредитним договором у цьому зобов`язанні не може бути захищена в примусовому порядку.

96. Подібні висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2024 року у справі № 761/26741/22 (провадження № 61-4584св24).

97. Разом з тим, слід врахувати, що особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно з тим, якого вона досягла при розгляді справи судом попередньої інстанції за її позовом. Це узгоджується з таким принципом права, як розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Крім того, це узгоджується з принципом заборони повороту до гіршого.

98. Враховуючи викладене, касаційна скарга ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», яка фактично спрямована на збільшення розміру стягнутих судом апеляційної сум 3 %, до задоволення не підлягає.

99. Щодо доводів касаційної скарги ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Домагальський В. М., на рішення Володарсько-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 18 березня 2025 року слід зазначити наступне.

100. У червні 2025 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» через підсистему «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду із заявою про відмову від позову в частині заявлених позовних вимог до відповідача - ОСОБА_2 про стягнення з нього 3 % річних.

101. Ухвалою Верховного Суду від 09 липня 2025 року заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про відмову від позову в частині заявлених вимог до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних за прострочення грошового зобов`язаннязадоволено. Визнано нечинними рішення Володарсько-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада

2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 18 березня

2025 року в цій справі у частині заявлених ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання. Визнано нечинними додаткове рішення Володарсько-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 грудня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 500,00 грн. Закрито провадження у справі в частині заявлених ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання.

102. У касаційній скарзі ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Домагальський В. М., просивскасувати рішення Володарсько-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 18 березня 2025 року і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» в повному обсязі.

103. Враховуючи те, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відмовилося від позову в частині заявлених позовних вимог до солідарного відповідача - ОСОБА_2 і відмова прийнята судом, спір між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та

ОСОБА_2 відсутній і у межах касаційного провадження вирішенню не підлягає, отже питання про права чи обов`язки ОСОБА_2 оскаржуваними судовими рішеннями наразі не вирішуються.

104. Слід також врахувати, що ОСОБА_1 постанову апеляційного суду не оскаржує у касаційному порядку. ОСОБА_2 не наділений повноваженнями на представництво інтересів ОСОБА_1 .

105. За таких обставин касаційна скарга ОСОБА_2 до задоволення не підлягає.

106. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

107. З урахуванням доводів касаційної скарги,які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції. Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Домагальський Віктор Миколайович, залишити без задоволення.

2. Рішення Володарсько-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2024 року, з урахуванням змін, внесених за результатами апеляційного перегляду, та постанову Житомирського апеляційного суду від 18 березня 2025 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара
В. В. Шипович