ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4261/25 Справа № 201/1764/24 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Ткаченко І.Ю.,

суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.

за участю секретаря: Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна Страхова компанія «ОРАНТА» до ОСОБА_1 про стягнення суми

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна Страхова компанія «ОРАНТА»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В :

13.02.2024 року позивач звернувся суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми. В обґрунтування даної позовної заяви позивач посилався не те, що 11.02.2022, о 02 год. 26 хв., ОСОБА_1 по вул. Січеславська Набережна в м. Дніпрі, керуючи автомобілем Toyota Corolla НОМЕР_1 , діяв не у відповідності до вимог п.12.2, 12.3, та 19.1 Правил дорожнього руху, скоїв ДТП та залишив місце пригоди. 11.02.2022 між ОСОБА_1 та ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ 0915051, за полісом забезпеченим є транспортний засіб Toyota Corolla НОМЕР_1 . Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29.08.2022, внаслідок отриманих травм пасажирка транспортного засобу ОСОБА_3 загинула. 15.05.2023 із заявою про страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю доньки, звернулася мати ОСОБА_4 . Моральна шкода, завдана смертю доньки, складає - 78000,00 грн, лікування - 15403,97 грн, витрати на поховання - 20222,40 грн. Страхове відшкодування у розмірі 106800,00 грн. виплачено на користь матері загиблої ОСОБА_3 , на підставі страхового акту № ОЦВ-23-32-91860/1 та укладеної з нею Угоди про припинення зобов`язання переданням відступного від 03.07.2023. У зв`язку із викладеним позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму відшкодованого збитку в порядку регресу у розмірі 106800 грн. та судові витрати (а.с1-4).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна Страхова компанія «ОРАНТА» до ОСОБА_1 про стягнення суми - відмовлено (а.с. 189-191).

В апеляційній скарзі ПАТ «Національна Акціонерна Страхова компанія «ОРАНТА», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити (а.с.206-208).

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що що 11.02.2022, о 02 год. 26 хв., ОСОБА_1 по вул. Січеславська Набережна в м. Дніпрі, керуючи автомобілем Toyota Corolla НОМЕР_1 , діяв не у відповідності до вимог п.12.2, 12.3, та 19.1 Правил дорожнього руху, скоїв ДТП.

11.02.2022 між ОСОБА_1 та ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ 0915051, за полісом забезпеченим є транспортний засіб Toyota Corolla НОМЕР_1 .

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29.08.2022, внаслідок отриманих травм пасажирка транспортного засобу ОСОБА_3 загинула.

15.05.2023 із заявою про страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю доньки, звернулася мати ОСОБА_4 .

Моральна шкода, завдана смертю доньки, складає - 78000,00 грн, лікування - 15403,97 грн, витрати на поховання - 20222,40 грн.

Страхове відшкодування у розмірі 106800,00 грн. виплачено на користь матері загиблої ОСОБА_3 , на підставі страхового акту № ОЦВ-23-32-91860/1 та укладеної з нею Угоди про припинення зобов`язання переданням відступного від 03.07.2023.

У зв`язку із викладеним позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму відшкодованого збитку в порядку регресу у розмірі 106800,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги є недоведеними та не обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, посилається на те, що що відповідач залишив місце пригоди.

Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Судом 1 інстанції було витребувано матеріали кримінального провадження № 0000253 та диск із записом вилученим 26.04.2022 з камер систем ситуаційного відеоспостереження щодо ДТП, яка мала місце 11.02.2022, відповідно до яких не підтверджується факт самовільного залишення відповідачем місця пригоди, жодних інших доказів на підтвердження факту самовільного залишення відповідачем місця пригоди позивачем суду не надано, та судом 1 інстанції не встановлено.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоду, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, неправомірними діями відповідача пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вказує ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі.

Відповідно п. 1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу та виплачено потерпілій особі в розмірі 106800 грн.

Разом з цим постановою про закриття кримінального провадження від 29.08.2022 закрито кримінальне провадження № 0000253 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Таким чином, до позивача не перейшло право вимоги відшкодованої завданої шкоди у розмірі 106800 грн., а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Отже, враховуючи вище викладене суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянтів, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційних скарг, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна Страхова компанія «ОРАНТА» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини проголошені 23 липня 2025 року.

Повний текст постанови складено 24 липня 2025 року.

Судді: