КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/1675/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 червня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області в складі судді Ковалевської Л.М., постановлену у м. Фастів 29 квітня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність начальника Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Василенко М.Б. та зобов`язання вчинити певні дії,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною скаргою, просила визнати протиправною відмову у її скарзі про проведення звірки у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 даних, поданих військовою частиною до Пенсійного фонду України про нарахування заробітної плати ОСОБА_2 з даними, поданими військовою частиною до Державної виконавчої служби у звітах про нарахування та стягнення аліментів та окремо заборгованості по аліментам за період з лютого 2022 року по грудень 2024 року, зобов`язати начальника Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) провести повну перевірку скарги ОСОБА_1 , провести звірку відомостей, поданих військовою частиною НОМЕР_1 до Пенсійного фонду України про нарахування заробітної плати ОСОБА_2 , та звітами, поданими до виконавчої служби.

Скаргу мотивувала тим, що в провадженні Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_3, у якому вона є стягувачем. Постановою державного виконавця від 08 липня 2022 року звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено по місцю проходження військової служби боржника ОСОБА_2 до в/ч НОМЕР_1 . У відповідності до постанови підлягали стягненню 25 % заробітної плати та 25 % в погашення заборгованості по аліментам в сумі 167 642,80 грн.

Неодноразово нею подавались державному виконавцю, в провадженні якого знаходилось виконавче провадження, заяви про проведення звірок відповідності стягнення аліментів та заборгованості по аліментам, але вона отримувала або відписки, або неповну інформацію.

Проаналізувавши отриману інформацію від виконавчої служби у звітах щодо розміру стягнутих з ОСОБА_2 грошових коштів та звіривши з коштами, отриманими на власний рахунок, ОСОБА_1 мала підстави вважати, що посадовими особами, відповідальними за належне та повне нарахування та перерахування коштів по виконавчому листу, систематично допускались зловживання, які призвели до порушення прав неповнолітнього та значного недоотримання коштів, призначених на утримання дитини.

04 березня 2025 року вона зареєструвала в ДВС на ім`я начальника ОСОБА_3 скаргу, в якій у черговий раз пропонувала негайно провести перевірку та звірку даних про доходи боржника ОСОБА_2 , поданих військовою частиною НОМЕР_1 до Фастівського пенсійного фонду, з даними, зазначеними у звітах військової частини НОМЕР_1 , наданих до Фастівської ДВС, за період з лютого 2022 року по листопад 2024 року, і по результатах перевірки провести донарахування аліментів по виконавчому провадженню № НОМЕР_3 за період з лютого 2022 року по листопад 2024 року, надати їй копії звіту військової частини за період з січня 2024 року по листопад 2024 року, після перерахунку по результатам звірки надати їй довідку-розрахунок стягнутих аліментів та окремо стягнутої заборгованості помісячно за період з лютого 2022 року по листопад 2024 року. 19 березня 2025 року вона отримала відповідь на скаргу, яка зазначена як відповідь на заяву, у якій їй відмовлено у проведенні перевірки бухгалтерії військової частини, хоча це не було предметом її скарги і в п. 1 вона просила провести перевірку та звірку даних про доходи боржника ОСОБА_2 , поданих в/ч НОМЕР_1 , до Фастівського пенсійного фонду, з даними, зазначеними у звітах військової частини, наданих до Фастівської ДВС, за період з лютого 2022 року по листопад 2024 року.

Зазначала, що підстави для звернення її зі скаргою до начальника ДВС були викладені у скарзі і полягали в тому, що згідно з розрахунками заборгованості від 25 серпня 2023 року в таблиці розрахунку суми доходу в період з березня 2022 року по листопад 2022 року включно не відповідають рівню законодавчо визначеного мінімального грошового забезпечення військовослужбовця у 2022 році, отже сума нарахованих аліментів за цей період підлягає донарахуванню. В листопаді 2022 року у першому звіті за 2022-2023 рік від 25 серпня 2023 року військовою частиною зазначено суму доходу, меншу встановленого мінімального грошового забезпечення, нараховано аліменти в сумі 2156,07 грн. як 50 %, а з отриманої стягувачем в листопаді 2022 року в сумі 4312 грн. у розрахунку державного виконавця 2156 грн. зараховано в погашення заборгованості. Вже у звіті військової частини, наданому ДВС в 2024 року за листопад 2022 року, зазначено, що дохід складає 21 453 грн. Таким чином в листопаді 2022 року незаконно зменшено суму заборгованості на 2156 грн. за рахунок зменшення доходу за листопад 2024 року та за рахунок зменшення аліментів, які підлягали стягненню з боржника.

В подальшому у звіті в/ч, надісланому в 2023 року, зазначено, що дохід боржника у грудні 2022 року складає 114 850 грн., у звіті в/ч, наданому ДВС за період з 2023 року по січень 2024 року, вказано дохід за грудень 2022 року 115 535,30 грн., а в розрахунку заборгованості державного виконавця за грудень 2022 року вказано дохід 100 000 грн., що вплинуло як на розмір нарахованих аліментів, так і на розмір суми, на яку погашено заборгованість.

В подальшому у звіті в/ч, наданому в 2023 році, зазначено, що дохід боржника у січні 2023 року складає 57658,89 грн., а у розрахунку заборгованості державного виконавця за січень 2023 року зазначено дохід 58578 грн.

В подальшому у звіті в/ч, наданому в 2024 році, за період з січня 2023 року по січень 2024 року, зазначено, що дохід за листопад 2023 року складає 52000,10 грн. За грудень 2024 року зазначено дохід в сумі 52000 грн. Однак у неї є підстави вважати, що до офіційних органів, в які військова частина подає інформацію про отримані військовослужбовцем доходи, військовою частиною подано іншу інформацію про те, що дохід ОСОБА_4 за листопад 2023 року склав 74182 грн., а дохід за грудень 2023 року склав 104182 грн., що істотним чином вплинуло на розмір нарахування аліментів за ці місяці. Також існує різниця в сумах нарахованого доходу за січень, лютий, березень, травень, червень, липень 2023 року, зазначених у звіті військової частини, та в інформації про доходи, поданою військовою частиною у офіційні органи. Така різниця вплинула як на розмір відрахованих аліментів, так і на розмір погашеної заборгованості в період 2022 - 2023 рік. Фактичні дані про доходи та про отримані боржником кошти та дати і суми перерахованих коштів свідчать про те, що посадовими особами військової частини нарахування по виконавчому листу проводились в довільному порядку та не відповідали 25 % по аліментам та 25 % погашення заборгованості по аліментам. На її письмову заяву військова частина письмово відмовила у наданні інформації по виконавчому листу про стягнення аліментів та заборгованості з ОСОБА_2 .

Зазначила, що в неї є підстави вважати про фальсифікацію військовою частиною звіту, поданого до ДВС про отримані доходи та перераховані аліменти, бо суми нарахувань, зазначені в звіті за певні місяці, не відповідають фактичному нарахуванню та отриманим боржником доходам, зокрема за період з липня по грудень 2022 року, червень - липень 2023 року, листопад, грудень 2023 року. Саме тому нею неодноразово, в тому числі і в скарзі від 04 березня 2025 року, ставилось питання про витребування у Пенсійному фонді відомостей стосовно наданих в/ч НОМЕР_1 про доходи ОСОБА_2 за період з лютого 2022 року по грудень 2024 року, включно із звіркою зі звітами, наданими в/ч до ДВС. Однак її доводи, викладені в скарзі, начальником ДВС були проігноровані і їй надано виписку про відмову в проведенні перевірки бухгалтерії військової частини, що не було предметом її скарги.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2025 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Заявник ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2025 року та направити справу на новий розгляд.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що судом невірно вказано в ухвалі предмет і підстави оскарження нею дій та бездіяльності, викладені нею як в скарзі до суду, так і у скарзі до ДВС, що порушило права власника аліментних коштів, на утримання якого стягувались аліменти - ОСОБА_5 .

Пояснювала, що у скарзі до ДВС просила визнати протиправною відмову у проведенні звірки у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 даних, поданих в/ч до Пенсійного фонду про нарахування заробітної плати боржника у виконавчому провадженні з даними, поданими військовою частиною до виконавчої служби у звітах про нарахування та стягнення аліментів, поданих до ДВС, зобов`язати начальника Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) Василенко М.Б. провести повну перевірку скарги, провести звірку відомостей, поданих військовою частиною, до Пенсійного фонду України про нарахування заробітної плати ОСОБА_2 та звітами, поданими до виконавчої служби по виконавчому провадженню, що на виконанні у Фастівському МВ ДВС № НОМЕР_3 від 08 липня 2022 року

04 березня 2025 року вона направила до Фастівського МВ ДВС скаргу, проте 19 березня 2025 року отримала відповідь про відмову у проведенні перевірки бухгалтерії військової частини, хоча такої вимоги у скарзі до ДВС не було. Однак суд в ухвалі виклав невірно предмет і підстави її оскарження, викрививши їх зміст.

Як в скарзі до начальника ДВС, так і у скарзі до суду, мова йшла про відповідність даних, поданих військовою частиною до ДВС, і даних, поданих військовою частиною до пенсійного фонду, і необхідність проведення звірки цих даних з лютого 2022 року по грудень 2024 року.

Однак начальник ДВС не провела звірки, не витребувала даних з Пенсійного фонду, а відмовила у перевірці військової частини, що не було предметом скарги до начальника ДВС.

Суд також не розглянув її клопотання про витребування даних з пенсійного фонду про отримані боржником ОСОБА_2 доходи за період з лютого 2022 року по грудень 2024 року і не прийняв рішення по вказаному клопотанню, а тільки обмежився зазначенням, що це не входить до компетенції суду, однак прийняв рішення про витребування даних з податкової служби.

Саме в повноваження і обов`язки державного виконавця входить перевірка достовірності відрахування аліментів по виконавчому провадженню, яке знаходиться на виконанні, та достовірність даних, поданих військовою частиною до ДВС. Вона неодноразово зверталася як до військової частини, так і до ДВС про призначення перевірки та надання їй даних щодо сум нарахованого доходу, однак в призначенні перевірки їй відмовлялось та надавались на її заяви копії звітів військової частини до ДВС. Однак дані, вказані у звітах ДВС, свідчать про те, що аліменти неодноразово стягувались у розмірі, що значно менший, аніж вказано у виконавчому листі. Загальна сума отриманих нею аліментів не відповідала 25 % від доходів боржника щомісяця, про що нею було надано роздруківки з банку про отримані кошти по аліментам та стягнення заборгованості по аліментам та копії звітів військової частини до ДВС, які підтверджують даний факт. Вона неодноразово просила в своїх заявах про надання їй інформації окремо про суми стягнутих аліментів та суми, стягнуті по заборгованості, однак їй було неодноразово відмовлено в цьому. Державний виконавець і суд ухилились від витребування доказів у Пенсійному фонді про нараховані доходи боржнику, що дає їй підстави вважати, що її права як стягувача порушені і аліменти на утримання дитини військовою частиною утримані не в повному обсязі.

Наводила зміст ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язків виконавця, вказувала, що за змістом оскаржуваної ухвали судом встановлено, що державним виконавцем було вжито всіх передбачених законом заходів, отримано відповіді на запити від Державної податкової служби та проведено звірку відомостей, поданих військовою частиною, встановлено достовірність і правильність нарахованих стягувачу аліментів. Однак суд не зазначив, яким чином, ким із ким та з яким органом проводилась звірка, адже дані, витребувані з податкової служби, можуть свідчити тільки про стягнуті податки, а не нараховані доходи, з яких повинні стягуватись.

Наводила зміст п. 1 ч. 2 ст. 11, ст. 5, п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», зазначала, що саме ДВС не отримало і відмовило в заяві та скарзі про отримання даних про доходи боржника в Пенсійному фонді. Суд також не розглянув це клопотання і не виніс по даному клопотанню ухвали, обмежившись зазначенням в оскаржуваній ухвалі, що розгляд такого клопотання не входить до повноважень суду у межах розгляду скарги, однак при цьому суд витребував дані з податкової служби. В ухвалі суд послався на постанову Пленуму ВCСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» про те, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Пояснювала, що її обов`язок як стягувача у виконавчому провадженні в інтересах дитини-власника аліментів полягає у дотриманні прав її неповнолітнього на той час сина, права на отримання аліментів на його утримання в повному обсязі. Ухилення як ДВС, так і суду від витребування даних з Пенсійного фонду про отримані доходи боржника у виконавчому провадженні, з яких повинні відраховуватись аліменти, є безпідставними, адже законодавець не передбачає заборону отримання судом такої інформації.

Від Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Відділ просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги. Про суті справи повідомив, що в інформації про отримані доходи боржником ДФС містяться всі кошти, які виплачувалися боржнику як військовослужбовцю, аліменти відраховувалися з коштів, з яких дозволено їх стягувати. Доходи, з яких здійснювалися відрахування аліментів, зазначені в звітах про здійснені відрахування та виплати. Решта коштів є коштами, які не мають постійного характеру та з яких відрахування аліментів не здійснюється.

В судове засідання 23 липня 2025 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені шляхом направлення судових повісток-повідомлень на поштові адреси.

Конверт із судовою повісткою-повідомленням, направлений на адресу ОСОБА_1 , повернуто до суду з відміткою Укрпошти «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання, повідомленою цією особою суду, вважається врученням судової повістки цій особі.

Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-233гс18 та постановах Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19, провадження № 61-2583св20, від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20, провадження № 61-3782св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св21.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до п. 2, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі № 359/6678/19, провадження № 61-17877св23).

Враховуючи наведене, оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в тому числі ОСОБА_1 , якою подано апеляційну скаргу, а отже вона достеменно обізнана про розгляд справи у апеляційному суді і оскільки вона зобов`язана цікавитись провадженням у справі, в якій приймає участь, її неявка не перешкоджає розгляду справи, а також з урахуванням необхідності розгляду справи в передбачений законом строк, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності нез`явившихся учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність начальника Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Василенко М.Б. та зобов`язання вчинити певні дії, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги скарги про визнання протиправною відмову у проведенні звірки у виконавчому провадженні та зобов`язання вчинити дії щодо примусового виконання судового рішення суду є безпідставними та не підлягають до задоволення, при цьому державним виконавцем вчинено достатньо заходів для примусового виконання рішення, отримана виконавцем інформація є достатньою та достовірною для висновку про правильність розміру нарахування аліментів.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що в провадженні Фастівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) з 23 лютого 2018 року знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1917/07 від 02 березня 2016 року, виданого Фастівським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 вересня 2008 року (а. с. 63).

ОСОБА_5 , на утримання якого стягувалися аліменти, досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , водночас, постановою заступника начальника Фастівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) від 20 листопада 2024 року у ВП № НОМЕР_3 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , який отримує дохід у в/ч НОМЕР_1 до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадження, яка складає 81216,15 грн., в тому числі виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій (а. с. 49).

В період стягнення аліментів за виконавчим листом № 2-1917/07 від 02 березня 2016 року постановою старшого державного виконавця Фастівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) у ВП № НОМЕР_3 від 23 червня 2021 року на боржника ОСОБА_2 за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, накладено штраф на користь держави у розмірі 63712,52 грн. (а. с. 60).

Постановою старшого державного виконавця Фастівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) у ВП № НОМЕР_3 від 06 травня 2022 року встановлено, що ОСОБА_2 проходить службу у в/ч НОМЕР_1 , враховуючи викладене, керуючись ст. 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження», звернуто стягнення на доходи боржника, першочергово після утримання всіх податків та повного відрахування витрат на проведення виконавчих дій проводити утримання поточних аліментів у розмірі 25 % на користь стягувача до досягнення сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття, щомісячно, а також утримати заборгованість 25 % зі сплати аліментів станом на 30 квітня 2022 року в розмірі 167642,80 грн. Утримання з заробітної плати проводити у розмірі 50 % до погашення боржником боргу. Після погашення заборгованості продовжувати утримання поточних аліментів у розмірі 25 %, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснювати відрахування із доходів боржника і перераховувати кошти у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а у разі, якщо такий строк не встановлено - до 10 числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Зобов`язано військову частину щомісяця надсилати виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України (а. с. 58).

Згідно звіту в/ч НОМЕР_1 про здійснені відрахування та виплати з червня 2022 року по 30 листопада 2022 року, наданого до Фастівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ), за виконавчим листом № 2-1917/07 боржнику ОСОБА_2 нараховано зарплату та інші доходи за вказаний період в загальному розмірі 198617,12 грн., утримано податки та обов`язкові платежі в розмірі 719,41 грн., зазначено відсоток (частку) стягнення 25 %, всього за період стягнуто аліменти в розмірі 61409,04 грн., заборгованість станом на 30 листопада 2022 року - 143208,18 грн. (а. с. 56).

Згідно звіту в/ч НОМЕР_1 про здійснені відрахування та виплати з липня 2022 року по серпень 2023 року, наданого до Фастівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ), за виконавчим листом № 2-1917/07 боржнику ОСОБА_2 нараховано зарплату та інші доходи за вказаний період в загальному розмірі 613819,04 грн., утримано податки та обов`язкові платежі в розмірі 5630,80 грн., зазначено відсоток (частку) стягнення з урахуванням наявної заборгованості в розмірах від 39,34 % до 50 % помісячно, всього за період стягнуто аліменти в розмірі 264913,28 грн., залишок боргу на початок періоду 164022,28 грн., станом на 18 серпня 2023 року залишок боргу 42276,60 грн. (а. с. 18 - 19).

Згідно звіту в/ч НОМЕР_1 про здійснені відрахування та виплати за 2023 рік та за січень 2024 року, наданого до Фастівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ), за виконавчим листом № 2-1917/07 боржнику ОСОБА_2 нараховано зарплату та інші доходи за вказаний період в загальному розмірі 689301,43 грн., утримано податки та обов`язкові платежі в розмірі 9052,90 грн., зазначено відсоток (частку) стягнення з урахуванням наявної заборгованості в розмірах від 50 % до 25 % помісячно, всього за період стягнуто 309917,99 грн., залишок боргу на початок періоду 135753,90 грн., станом на січень 2024 року заборгованість відсутня (а. с. 16 - 17).

Згідно звіту в/ч НОМЕР_1 про здійснені відрахування та виплати з січня 2024 року по квітень 2024 року, наданого до Фастівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ), за виконавчим листом № 2-1917/07 боржнику ОСОБА_2 нараховано зарплату та інші доходи за вказаний період в загальному розмірі 193848,27 грн., утримано податки та обов`язкові платежі в розмірі 2907,73 грн., зазначено відсоток (частку) стягнення в розмірах від 34,02 % до 25 % помісячно, всього за період стягнуто 49696,94 грн. (а. с. 51).

Згідно звіту в/ч НОМЕР_1 про здійснені відрахування та виплати з січня 2024 року по грудень 2024 року, наданого до Фастівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ), за виконавчим листом № 2-1917/07 боржнику ОСОБА_2 нараховано зарплату та інші доходи за вказаний період в загальному розмірі 648095,99 грн., утримано податки та обов`язкові платежі в розмірі 7218,58 грн., зазначено відсоток (частку) стягнення 25 % помісячно, всього за період стягнуто аліменти в розмірі 154853,14 грн., зазначено, що дитина досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про завершення утримання та перерахування аліментів у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом № 2-1917/07 та про відсутність заборгованості (а. с. 47 - 48).

25 серпня 2023 року ОСОБА_1 при зверненні до в/ч НОМЕР_1 отримала відповідь на своє звернення про те, що вона може отримати відомості про заробітну плату ОСОБА_2 лише за його згодою, та зазначено, що на виконання вимог ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження» військова частина надсилає державному виконавцю звіти про здійсненні відрахування та виплати за всіма постановами про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника (а. с. 21 - 22).

04 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася зі скаргою до начальника Фастівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) зі скаргою по виконавчому провадженню, в якій, посилаючись на те, що особами, які здійснювали нарахування та стягнення аліментів, систематично допускались порушення, які призвели до значного зменшення сум аліментів, які підлягали стягненню з боржника, в зв`язку з чим пропонувала негайно провести перевірку та звірку даних про доходи боржника ОСОБА_2 , поданих військовою частиною НОМЕР_1 до Фастівського пенсійного фонду, з даними, зазначеними у звітах військової частини НОМЕР_1 , наданих до Фастівської ДВС, за період з лютого 2022 року по листопад 2024 року, і по результатах перевірки провести донарахування аліментів по виконавчому провадженню № НОМЕР_3 за період з лютого 2022 року по листопад 2024 року, надати їй копії звіту військової частини за період з січня 2024 року по листопад 2024 року, після перерахунку по результатам звірки надати їй довідку-розрахунок стягнутих аліментів та окремо стягнутої заборгованості помісячно за період з лютого 2022 року по листопад 2024 року (а. с. 10 - 12).

Листом від 18 березня 2025 року № 18982-4 начальник Фастівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) повідомив, що на виконанні у відділі знаходиться ВП № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1917/07 від 02 березня 2016 року, виданого Фастівським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 вересня 2008 року. Борг по аліментах станом на 31 грудня 2024 року відсутній. В межах виконавчого провадження на рахунок стягувача перераховано аліменти в розмірі 536511,78 грн. Підстави для перевірки бухгалтерії в/ч НОМЕР_1 на своєчасне відрахування відсутні, так як кошти щомісячно зараховуються на депозитний рахунок відділу для перерахунку стягувача в рахунок аліментів згідно виконавчого листа. Додатками до відповіді зазначено розрахунок заборгованості та копія звіту про здійснені відрахування та виплати з січня 2024 року по грудень 2024 року (а. с. 13 - 14).

Згідно довідки АТ «Райффайзен Банк» про надходження коштів за період з 01 лютого 2022 року по 31 грудня 2024 року, ОСОБА_1 отримувалися перекази коштів від Фастівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) за виконавчими листами № НОМЕР_3 (аліменти за виконавчим документом, стягнуті на користь стягувача) та № 67841813 (кошти за виконавчим документом, стягнуті на користь стягувача), боржник ОСОБА_2 , в загальному розмірі 635663,91 грн.

04 квітня 2025 року ОСОБА_1 під час розгляду даної скарги звернулася до суду з клопотанням про витребування з Управління ПФУ у м. Фастів Київської області інформації, поданою в/ч НОМЕР_1 , про суми фактичного заробітку (доходу) ОСОБА_2 за період з лютого 2022 року по грудень 2024 року (а. с. 28).

Під час розгляду скарги державним виконавцем долучено до матеріалів справи зведену таблицю «Відповідь на запит до податкової служби», у якій відображено суми нарахованого та утриманого доходу та період нарахування з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2024 року (а. с. 40 - 43), відповідь на запит № 262068549 від 08 квітня 2025 року до ДПС, сформовану в автоматизованій системі виконавчого провадження (а. с. 74 - 77), а також розрахунок заборгованості державного виконавця зі сплати аліментів станом на 17 березня 2025 року, згідно якого заборгованість станом на грудень 2024 року відсутня (а. с. 44).

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Відповідно до ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Апеляційний суд звертає увагу, що розрахунки заборгованості боржника ОСОБА_2 , які складалися виконавцем в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 за весь період стягнення, в тому числі наявні в матеріалах даної справи, ОСОБА_1 не оскаржувалися і вона їх під сумнів не ставила.

Апеляційний суд враховує, що у скарзі ОСОБА_1 , яка подавалась нею 04 березня 2025 року на ім`я начальника Фастівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ), жодні рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, на виконанні у якого знаходиться ВП № НОМЕР_3, не оскаржувались.

Розглядаючи дану скаргу, суд першої інстанції вірно визначився з тим, що фактично ОСОБА_1 ставить під сумнів достовірність даних про доходи ОСОБА_2 , що надаються в/ч НОМЕР_1 у звітах до державної виконавчої служби, в зв`язку з чим апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом невірно вказано в ухвалі предмет і підстави оскарження ОСОБА_1 дій та бездіяльності та викривлено їх зміст.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Апеляційний суд враховує, що листом від 18 березня 2025 року № 18982-4 начальник Фастівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) надав відповідь на скаргу ОСОБА_1 від 04 березня 2025 року, тобто вимоги п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою покладено обов`язок на виконавця розглядати в установлені законом строки заяви сторін виконавчого провадження, у даному випадку дотримано.

Апеляційний суд звертає увагу, що ініційоване ОСОБА_1 проведення виконавцем звірки даних про доходи боржника, наданих юридичною особою, у якій проходить службу боржник, з даними, які надаються цією юридичною особою до інших органів, у тому числі до пенсійного фонду, положеннями Закону України «Про виконавче провадження» або Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, як окремої виконавчої дії, не передбачено.

Відтак, вимоги ОСОБА_1 у зверненні від 04 березня 2025 року провести перевірку виконання військовою частиною рішення про стягнення аліментів стосовно ОСОБА_2 саме у вигляді такої звірки з метою підтвердження або спростування її сумнівів про достовірність даних, отриманих від в/ч НОМЕР_2 , не ґрунтувалися на вимогах закону.

Разом із тим, п. 2, 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцю надано право проводити перевірку виконання юридичними особами рішень стосовно працюючих у них боржників та з метою захисту інтересів стягувача одержання безоплатно від державних органів необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію.

При цьому такі дії відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» є правом державного виконавця, тобто його дискреційними повноваженнями, які він вправі використовувати в межах виконання покладеного на нього ч. 1 ст. 18 Закону обов`язку вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Враховуючи вищевикладене, за відсутності підстав вважати, що нарахування військовою частиною аліментів за виконавчим листом № 2-1917/07 від 02 березня 2016 року здійснювались з порушенням закону, сама по собі обґрунтована відмова начальника Фастівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) проводити перевірку виконання військовою частиною НОМЕР_2 , у якій проходить службу боржник ОСОБА_2 , судового рішення про стягнення аліментів не може вважатися протиправною.

Водночас, апеляційний суд враховує, що в межах розгляду даної скарги державним виконавцем направлено запит від 09 квітня 2025 року до в/ч НОМЕР_1 на підставі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого, у зв`язку з розбіжностями між наданими звітами про відрахування аліментів за постановою ВП № НОМЕР_3 від 06 травня 2022 року та сформованою довідкою про доходи боржника з ДПС України, просив повідомити про причини розбіжності та надати довідку про доходи боржника за весь період проходження служби у військовій частині (а. с. 72).

Листом від 18 квітня 2025 року військовою частиною НОМЕР_1 на запит державного виконавця роз`яснено, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не здійснюються, зокрема, з грошового забезпечення, що не має постійного характеру. Постановою КМУ від 11 листопада 2022 року № 1263, яка набрала чинності 16 листопада 2022 року, було внесено зміни до п. 8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, відповідно до яких з військовослужбовців ЗСУ, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом. Повідомлено, що доходи у звітах про здійснені відрахування та виплати за постановою від 06 травня 2022 року ВП № НОМЕР_3 вказані з урахуванням чинного законодавства України (а. с. 85 - 86).

Таким чином, державним виконавцем фактично здійснено перевірку виконання військовою частиною судового рішення про стягнення аліментів стосовно ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не розглянув її клопотання та не витребував з Пенсійного фонду України відомості про отримані ОСОБА_2 доходи з лютого 2022 року по 2024 рік, та не прийняв рішення по вказаному клопотанню, є необґрунтованими, позаяк в ухвалі Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2025 року вірно зазначено, що розгляд такого клопотання не входить до повноважень суду у межах розгляду даної скарги та не передбачено нормами розділу VII ЦПК України.

Апеляційний суд також не може погодитися з доводами ОСОБА_1 , що суд першої інстанції, не витребувавши за її клопотанням відповідні відомості з Пенсійного фонду України, натомість прийняв рішення про витребування даних з Державної податкової служби України, зважаючи на те, що такі відомості були долучені до матеріалів справи державним виконавцем, а не витребувані судом.

Доводи апеляційної скарги, що законом не заборонено отримання судом інформації з Пенсійного фонду України про отримані доходи боржника у виконавчому провадженні, однак як державний виконавець, так і суд ухилились від витребування доказів у Пенсійному фонді України про нараховані доходи боржнику, що дає їй підстави вважати, що її права порушені і аліменти на утримання дитини військовою частиною утримані не в повному обсязі, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом як припущення.

Апеляційний суд відхиляє помилкові доводи апеляційної скарги, що витребувані з податкової служби відомості можуть свідчити тільки про стягнуті податки, а не про нараховані доходи, з огляду на зміст відповіді Державної податкової служби України від 08 квітня 2025 року на запит державного виконавця, у якій зазначено як розмір нарахованого доходу, так і розмір утриманого податку (а. с. 74 - 77).

Отже, як встановлено судом та підтверджено матеріалами виконавчого провадження, державним виконавцем було вжито усіх передбачених законом заходів, отримані відповіді на запити від Державної податкової служби, у ході розгляду даної скарги державним виконавцем документально підтверджено достовірність даних у частині правильності та відповідності нарахувань аліментних платежів з боржника ОСОБА_2 та проведено звірку відомостей, поданих військовою частиною НОМЕР_1 , у звітах, поданих до виконавчої служби.

Таким чином, судом першої інстанції перевірено, що дії начальника Фастівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) є такими, що вчинені відповідно до закону, в межах повноважень посадової особи органу державної виконавчої служби, право заявника ними не було порушено, аліменти по даному виконавчому провадженню перераховано стягувачу, заборгованість відсутня і розрахунки заборгованості не оскаржуються стягувачем у виконавчому провадженні, в зв`язку з чим судом першої інстанції правомірно постановлено ухвалу про відмову в задоволенні скарги, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 451 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, не ґрунтуються на законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної та всебічної оцінки судом першої інстанції, та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.