У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.

за участю секретаря судового засідання Фетько І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, матеріали скарги ОСОБА_1 на бездіяльність посадової особи відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: ПАТ «КБ «Надра», щодо незняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою, яку мотивує тим, що 18 лютого 2025 року представнику скаржника ОСОБА_1 згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 , номер інформаційної довідки: 413859052, дата, час формування: 18.02.2025 12:52:04, стало відомо про наявність публічних обтяжень а саме: номер запису обтяження: 3746363 (спеціальний розділ); дата, час державної реєстрації: 09.12.2013 13:53:08; Державний реєстратор: Крицкій Ярослава Емерихівна, Ужгородське міськрайонне управління юстиції, Закарпатська обл. Документи, подані для державної реєстрації: постанова, про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 3-40630232, виданий 08.11.2013, видавник: МВ ДВС Ужгородського МРУЮ; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 8819475 від 09.12.2013 13:54:15, Крицкій Ярослава Емерихівна, Ужгородське міськрайонне управління юстиції, Закарпатська обл.; Вид обтяження: арешт нерухомого майна; Відомості про суб?єктів обтяження: Орган державної влади, Обтяжувач: Міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, , країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Заньковецької, 10; Особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; Опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

18 червня 2025 року представник боржника ознайомився з матеріалами ВП у відділі державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з якого вбачається наступне.

08.11.2013 року Головним держаним виконавцем Роман Владиславом Яношевичем винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 40630232 з виконання виконавчого листа від 20.02.2013 року № 2-12502/10 виданого Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в розмірі 760 634,85 грн.

08.11.2013 року Головним держаним виконавцем Роман Владиславом Яношевичем винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АСВП №40630232.

28.05.2014 року Головним держаним виконавцем Роман Владиславом Яношевичем винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу п. 4 ч. 1 ст. 47 (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування ).

Таким чином, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, Відділом державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не здійснено фактичного виконання рішення суду, виконавчий документ повернуто ПАТ КБ «Надра» при цьому чинність арешту не припинена.

В подальшому вказаний виконавчий документ на примусове виконання до відділу не пред`являвся та станом на 10.07.2025 року на примусовому виконанні не перебуває, що також підтверджується відомостями з АСВП.

Таким чином, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, Ужгородським МВ ДВС ГТУЮ не здійснено фактичного виконання рішення суду, виконавчий документ повернуто ПАТ КБ «Надра» при цьому чинність арешту не припинена.

18 червня 2025 року представник ОСОБА_1 звернувся до відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про припинення чинності арешту накладеного головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роман Владиславом Яношевичем (не діє) згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.11.2013 ВП №40630232 відносно боржника ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Згідно листа відповіді від 09.07.2025 №72280 відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив представника боржника про відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , передбачених ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 16 розділу VІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5.

Заявник зазначає, що відповідно до Інструкції №512/5 Ужгородський МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, завершуючи виконавче провадження №40630232 в рамках якого було накладено арешт на все майно Боржника і шляхом повернення виконавчого документа стягувачеві, неправомірно не припинив чинність арешту. Разом з тим, арешт з майна позивача (боржника) підлягав зняттю органом ДВС при поверненні виконавчого документа стягувачу, проте відповідачем у виконавчому провадженні №40630232 цього зроблено не було.

Отже, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, скаржник вважає невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі викладеного, заявник просить суд зобов`язати відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна належного ОСОБА_1 , накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.11.2013 ВП №40630232.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

В ході розгляду справи 17 липня 2025 року Відділом державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подано подано Відзив на скаргу в якому вважає скаргу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Просить розглянути скаргу без участі відділу на підставі наявних в справі письмових доказів.

Представник заявника адвокат Пітух В.І. подав клопотання в якому просить розгляд цивільної справи провести без участі представника заявника, а скаргу задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися своєчасно і належним чином, однак їх неявка, відповідно до вимог ч. 2 ст. 450 ЦПК України, не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши скаргу, подане заперечення, оцінивши наявні докази, виходячи з їх належності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державну виконавчу службу» працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 40630232 з виконання виконавчого листа від 20.02.2013 року № 2-12502/10 виданого Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в розмірі 760 634,85 грн.

08.11.2013 року Головним держаним виконавцем Роман Владиславом Яношевичем винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 40630232 з виконання виконавчого листа від 20.02.2013 року № 2-12502/10 виданого Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в розмірі 760 634,85 грн.

08.11.2013 року Головним держаним виконавцем Роман Владиславом Яношевичем винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АСВП №40630232.

28.05.2014 року Головним держаним виконавцем Роман Владиславом Яношевичем керуючись п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування) винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу

Також суд встановив, що згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 413859052, дата, час формування: 18.02.2025 12:52:04 року реєстратором Крицкій Ярослава Емерихівна, Ужгородське міськрайонне управління юстиції, Закарпатська обл. зареєстровано за № 3746363 обтяження у вигляді арешту нерухомого майна боржника у ВП№ 3-40630232 від 08.11.2013.

Скаржник зазначає у поданій скарзі, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 просить зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна належного ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.11.2013 ВП №40630232.

За змістом статті 57 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Провиконавче провадження», чинного на момент накладення арешту на майно ОСОБА_1 , арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, в тому числі й винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступ ного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Частинами першою, другою статті 40 Закону № 1404-VIII визначено, що в разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем) повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Можливість звернення боржника зі скаргою на дії та бездіяльність органу ДВС висловлена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 р. у справі №210/1072/15-ц де боржник звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, в результаті чого орган ДВС зобов`язано провести виконавчі дії по зняттю арештів з нерухомого майна та грошових коштів.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.2 ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до вимог ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п.п. 2, 5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 (далі - «Інструкція №512/5») в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Положеннями ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» регламентовано, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

- повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Таким чином, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 (далі - «Інструкція №512/5») в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Узагальнюючи вищенаведене відповідно до зазначеної статті й Інструкції №512/5 Міський Відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, завершуючи виконавчі провадження №4381768, №1722917, №38267399, № 42928009 (в рамках яких були накладені арешт на все майно позивача) і шляхом повернення виконавчого документа стягувачам, безпідставно не припинив чинність накладених арештів у рамках даних виконавчих проваджень.

Статтею 40 частиною 2 Закону України № 1404-VIII визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

За приписами статті 37 частини 3 Закону України № 1404-VIII арешт з майна боржника знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.п. 1, 3, 11 ч. 1 цієї статті Закону.

Згідно ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, частини першої статі 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених 9 11, 14, 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За частиною першою, другою, пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи викладене, оскільки виконавчий лист від 20.02.2013 року № 2-12502/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість в розмірі 760634,85 грн. було повернуто стягувачу - 28.05.2014 року на підставі постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, в порядку п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», то повторно пред`явити його до виконання стягувач міг у строк до 28 травня 2015 року (один рік з моменту повернення)

Встановивши вищенаведені обставини, оскільки зазначений виконавчий лист повторно не пред`являвся до примусового виконання і строки його пред`явлення до виконання закінчилися, наявні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 , так як збереження арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника ОСОБА_1 .

У постанові КЦС ВС від 14 серпня 2023 року у справі №927/322/14 https://reyestr.court.gov.ua/Review/112967121 касаційним судом зазначено наступне:

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом;

У цій правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно скаржника у виконавчому провадженні унеможливила би подальше здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна;

Наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном;

У постанові КЦС ВС від 20 червня 2018 року №210/1072/15 (№61-1629 св 17) https://reyestr.court.gov.ua/Review/74926842 касаційним судом зазначено наступне:

Арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами судового контролю за виконанням рішень.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїх постановах від 02.06.2020 р. у справі №201/10187/18, від 20.06.2018 р. у справі №210/1072/15-ц, а також у постанові Верховного Суду №712/12136/18 від 24.05.2021 року.

У тому випадку, коли виконавець, зокрема, під час відкриття виконавчого провадження, виконав вимоги частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» щодо накладення арешту на майно (кошти) боржника, то під час закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа виконавець зобов`язаний застосувати частину другу статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа повинен зазначити про зняття арешту з майна (коштів).

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 червня 2021 року у справі №186/561/19 (ЄДРСРУ № 97495531).

Зобов`язання державного виконавця вчинити виконавчі дії по зняттю арешту з майна при наведених вище встановлених обставинах, тобто у зв`язку із не вчиненням їх під час закінчення виконавчого провадження в один із передбачених законом способів, то такий узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 210/1072/15-ц, провадження № 61-1629св17.

Отже, відповідно до зазначеної статті й Інструкції №512/5 Ужгородський РВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, завершуючи виконавче провадження №40630232 в рамках якого було накладено арешт на все майно Боржника і шляхом повернення виконавчого документа стягувачеві, неправомірно не припинив чинність арешту. Разом з тим, арешт з майна позивача (боржника) підлягав зняттю органом ДВС при поверненні виконавчого документа стягувачу, проте відповідачем у виконавчому провадженні №40630232 цього зроблено не було.

Отже, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11.

Правова позиція, викладена у вказаній постанові, спростовує доводи скаржника у частині того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення дій щодо зняття арешту з майна відповідача у спірному випадку.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20, провадження №61-1980св21 та Постанові КЦС ВС від 22.12.2021 по справі №645/6694/15-ц, провадження №61-18160св19.законом.

З огляду на вищевикладене, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, що містяться в матеріалах скарги, суд дійшов висновку, що подана ОСОБА_2 скарга є обґрунтованою, а тому підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 150, 258-261, 268, 354, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити.

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна належного ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.11.2013 ВП №40630232.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.Р. Деметрадзе