ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4144/25 Справа № 204/9265/21 Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року в цивільній справі номер 204/9265/21 за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між КП «Дніпроводоканал» та ОСОБА_2 встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно з рішенням Дніпровської міської ради від 20.04.1995 року про розподіл плати за надання населенню комунальних послуг. На відповідального квартиронаймача ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Відповідачі фактично отримують послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , однак, за надані послуги не сплачують, внаслідок чого за розрахунком позивача утворилась заборгованість у загальній сумі 26139,37 грн, з яких: 22230,63 грн сума основного боргу, 438,87 грн сума 3% річних, 3469,87 грн інфляційне збільшення.

Позивач просив суд першої інстанції стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 суму заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення в розмірі 26139,37 грн, з яких: 22230,63 грн сума основного боргу, 438,87 грн сума 3% річних, 3469,87 грн інфляційне збільшення, стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року позовну заяву Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення у сумі 26139,37 грн, з яких: 22230,63 грн сума основного боргу, 438,87 грн сума 3% річних, 3469,87 грн інфляційне збільшення.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради судові витрати зі сплати судового збору по 1135,00 грн з кожного.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення залишено без задоволення.

Із вказаним заочним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року в справі №204/9265/21 і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, стягнути з позивача судовий збір.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду ухвалене при неповному з`ясуванню обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 не було повідомлено належним чином про розгляд даної цивільної справи, а тому вона була позбавлена можливості подавати докази та заперечення.

Відповідно до розрахунку та довідки про склад сім`ї, який надав позивач до позовної заяви, він нараховував заборгованість по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення на трьох людей, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , проте в квітні 2008 року син позивачки ОСОБА_2 виписався з квартири та зареєструвався за іншою адресою (що підтверджується копією паспорту), але КП «Дніпроводоканал» ДМР продовжив нараховувати на трьох людей не дивлячись на те, що в квартирі залишилося зареєстровано дві людини.

Чоловік відповідачки ОСОБА_3 , був ветераном війни-учасником війни, та мав право на пільги.

Враховуючи вищевикладене, відповідачка вважає, що у неї немає заборгованості перед КП «Дніпроводоканал» ДМР по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення, а навіть є переплата в розмірі 9726,60 грн.

Від позивача КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач вважає, що апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою та виражає лише незгоду відповідачки із винесеним рішенням.

Обидва відповідачі були повідомлені про дату та час розгляду справи в суді першої інстанції, проте своїми процесуальними правами вони розпорядилися на власний розсуд.

3 01.09.2004 року позивач почав застосовувати пільгу 50% при нарахуванні оплати відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки надійшли відомості про проживання за вказаною адресою ветерана війни. В січні 2020 року до позивача надійшли списки померлих осіб з управління соціального захисту населення по Чечелівському району, в яких зазначено, що ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим нарахування на вказану особу більше не здійснювалися. З січня 2020 по травень 2021 нарахування здійснювалися на 2 зареєстрованих осіб.

Згідно з долученою до апеляційної скарги копії паспорту відповідача ОСОБА_2 , 23.04.2008 року останній був знятий із реєстрації місця проживання, однак, відповідачі не доводили до відома КП «Дніпроводоканал» про відсутність одного або декількох членів сім`ї, на підставі яких можливо було заздалегідь здійснити перерахунок заборгованості, або змінити норми нарахування послуг водопостачання та водовідведення.

Що стосується контррозрахунку заборгованості відповідачки, долученого до апеляційної скарги, позивач вважає його некоректним, безпідставним та арифметично не вірним, оскільки нарахування, які вона розрахувала, не відповідають встановленим нормам та тарифам, та взагалі не зрозуміло, яким чином здійснювався даний контррозрахунок. Разом з цим, у вказаному розрахунку відповідачка зазначила, що здійснює нарахування зі знижкою 75%, однак, підстави для застосування такої знижки у останньої відсутні, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» такі пільги надаються учасникам бойових дій, а за вказаною адресою не зареєстровано жодної особи, яка могла б бути учасником бойових дій, а наявна лише 1 особа - пільговик ОСОБА_3 , який є ветераном війни, а не учасником бойових дій, до якого й так позивач застосовував пільгу 50% відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Від відповідача ОСОБА_2 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , 1950 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 є уповноваженим незареєстрованим власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

За адресою: АДРЕСА_1 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 7).

Відповідно до довідки про розрахунок заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , мається заборгованість, яка складає 26139,37 грн, з яких: 22230,63 грн сума основного боргу, 438,87 грн сума 3% річних, 3469,87 грн інфляційне збільшення (а.с. 7-9, 10-10зв).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості у повному обсязі.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна, оскільки рішення суду не відповідає нормам закону.

Згідно з п. 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року у справі №204/9265/21 за позовом КП«Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення, ухвалено заочно.

Відповідачка ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що вона не була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання.

Конверт, що були направлений відповідачці ОСОБА_1 був повернутий за закінченням встановленого терміну зберігання (а.с. 38).

Матеріали цивільної справи не містять відомостей на підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, §33).

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, №43330/09, §25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відтак, апеляційний суд вважає, що цей довід апеляційної скарги є обґрунтованим і судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, апеляційний суд виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних права та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтями 319, 321 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 64, 67, 68 ЖК України наймачі повинні своєчасно та в повному обсязі вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово -

комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

З наведеного вбачається, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно з якими позивач надавав відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачі були зобов`язані сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

З огляду на наведене, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі i щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 1950 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 є уповноваженим

незареєстрованим власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

За адресою: АДРЕСА_1 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки про розрахунок заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість складає 26139,37 грн, з яких: 22230,63 грн сума основного боргу, 438,87 грн сума 3% річних, 3469,87 грн інфляційне збільшення.

Відповідачкою у заяві про перегляд заочного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року, що міститься в матеріалах справи, серед іншого, наведено клопотання про застосування строків позовної давності.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч. 1 ст. 261 ЦК).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21 (провадження №61-5238св22).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року.

Законом України від 08 листопада 2023 року №3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30.01.2024 року.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Отже, останнім днем для звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності був квітень 2020 року, Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 02 квітня 2020 року, трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), який в подальшому було продовжено введенням воєнного стану в Україні, окрім того, з розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що станом на квітень, травень 2018 року заборгованість була погашена, та була переплата у 640,06 грн та 123,64 грн відповідно (а.с. 9), тому строк, за яким має бути стягнута заборгованість відповідачів по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, має бути обчислений з червня 2017 року по травень 2021 року - за основним зобов`язанням, та з липня 2018 року по травень 2021 року - в частині стягнення інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних.

Відповідачкою до апеляційної скарги долучено контррозрахунок.

Проте, апеляційний суд не може прийняти до уваги наданий відповідачкою конррозрахунок, виходячи з наступного.

Чоловік відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 був ветераном війни-учасником війни.

Відповідно до п. 5 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни (статті 8, 9) надаються такі пільги: 50-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Перевіряючи наданий відповідачкою конррозрахунок, апеляційним судом встановлено, що він порахований виходячи з розміру пільги у 75%, у той час як ОСОБА_3 було встановлено пільгу у розмірі 50%, отже, він не відповідає дійсності.

Таким чином, сума заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення за період з червня 2017 року по травень 2021 року, що має бути стягнута з відповідачів, становить 20883,93 грн.

Водночас, розміри сум інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних за період з липня 2018 року по травень 2021 року підлягають зменшенню пропорційно до розміру основної заборгованості наступним чином: 3259,67 грн інфляційне збільшення суми боргу, 412,28 грн - 3% річних.

Крім того, апеляційний суд залишає поза увагою посилання відповідачки в апеляційній скарзі на те, що відповідач ОСОБА_2 виписався з квартири та зареєструвався за іншою адресою, оскільки відповідачкою не надано доказів звернення до позивача щодо відсутності одного або декількох членів сім`ї, на підставі яких здійснювався розрахунок заборгованості.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог у зв`язку з застосуванням строків позовної давності, тому з відповідачів має бути стягнута заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення з червня 2017 року по травень 2021 року у розмірі 20883,93 грн, а також 3259,67 грн інфляційне збільшення суми боргу період з липня 2018 року по травень 2021 року, 412,28 грн - 3% річних за період з липня 2018 року по травень 2021 року.

Доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу.

Відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в розмір 2270,00 грн, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 24555,88 грн, тому з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 1066,25 грн з кожного.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, за подання апеляційної скарги нею сплачено судовий збір в розмір 3920,90 грн (а.с. 148), тому з позивача Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання нею апеляційної скарги в розмірі 237,52 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року - скасувати.

Позовну заяву Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення у сумі 24555,88 грн, з яких: 20883,93 грн сума основного боргу за період з червня 2017 року по травень 2021 року, 438,87 грн сума 3% річних за період з липня 2018 року по травень 2021 року, 3469,87 грн інфляційне збільшення за період з липня 2018 року по травень 2021 року.

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради судові витрати зі сплати судового збору по 1066,25 грн з кожного.

Стягнути з Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 237,52 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: