Справа № 541/4732/24
Номер провадження 2/541/342/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 липня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комишнянської селищної ради Миргородського району про визнання права власності на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2024 року до суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Комишнянської селищної ради Миргородського району про визнання права власності на земельну частку (пай) та зобов`язання відповідача надати дозвіл на виготовлення технічної документації.

Свої позовні вимоги він обґрунтовував наступним чином. Відповідно до сертифікату серії ПЛ №0077480 за №733 від 22.12.1999 року, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мав право на земельну частку (пай) розміром 4,01 в умовних кадастрових гектари, що підтверджується відповіддю відділу №2 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Полтавській області за №4985/15-24 від 20.12.2024 року.

На підставі цього сертифікату, позивачем була подана заява до Остапівської сільської ради про виділення йому земельної частки (паю) в натурі. В результаті розгляду його заяви, рішенням Остапівської сільської ради від 19.04.2002 року, йому була виділена земельна ділянка, площею 3,66 га, на території колишньої Остапівської сільської ради на території с. В. Будаківка Миргородського району Полтавської області, що підтверджується архівною копією порядку денного другої сесії двадцять четвертого скликання Остапівської сільської ради від 19.04.2002 року за №07-05/102 від 09.10.2024 року. На підставі цього рішення позивачу був виданий державний акт серія І-ПЛ №051858.

Проте, під час пожежі, що сталася у нього вдома позивач виявив, що майже всі документи, в тому числі і Державний акт на вказану земельну ділянку ним було втрачено. Збереглися лише залишки Плану земельної частки (паю) переданої у приватну власність ОСОБА_1 на території Остапівської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Представником позивача адвокатом Жагою Е.Г. було направлено адвокатський запит про надання дублікату державного акту, або його копії, але отримали відповідь, про те, що копія державного акту на праві приватної власності серії І-ПЛ №051858 виданий ОСОБА_1 як власнику земельної ділянки площею 3,66 га в селищній раді відсутня.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит №01.5-08/1521 від 17.09.2024 року, виконавчого комітету Комишнянської селищної ради, земельна ділянка площею 3,66 га, розташована за межами населених пунктів на території Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області, яка виділена ОСОБА_1 в оренду не передавалась, кадастровий номер не присвоювався.

Позивач зазначає, що також доказом належності на праві приватної власності, йому земельної ділянки, є викопіювання із проекту землеустрою щодо організації земельних часток паїв гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку (частку пай) №349 площею 3,66 га сільськогосподарського призначення, угіддя, рілля, яка знаходиться на території Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області. 07.10.2024 року, ОСОБА_1 була подана заява до Комишнянської селищної ради, про надання дозволу на виготовлення технічної документації, але йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, на земельну частку (пай).

Відповідно до відповіді відділу №2 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Полтавській області за №4985/15-24 від 20.12.2024 року, грошова оцінка земельної частки (паю) становить 44977,3 грн.

Виходячи з наведеного, позивач звернувся до суду з позовом в якому виклав позовні вимоги про визнання за ним права власності на земельну частку (пай) площею 3,66 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області за №349 відповідно до викопіювання з проекту землеустрою щодо організації земельних часток паїв, яка йому належить відповідно до Державного акуту на право власності за землю, серії І-ПЛ №051858 виданого на підставі рішення 19-ї сесії 23 скликання Остапівської сільської ради від 19.03.2002 року. А також окремою вимогою про зобов`язання Комишнянську селищну раду Миргородського району Полтавської області надати позивачу дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 3,66 га.

Ухвалою суду від 30 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 28 лютого 2025 року підготовче провадження по даній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Жага Е.Г. в судове засідання не з`явилися. 13.06.2025 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому він просив проводити судове засідання без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Представник Комишнянської селищної ради в судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву, в якій виклав прохання проводити розгляд справи без його участі (а.с. 34).

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктом 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, визначено Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 5 червня 2003 року №899-IV, статтею 3 якого встановлено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Згідно зі ст. 2 Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до статті 5 Закону №899-IV сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Приписами статті 9 Закону №899-IV визначався порядок розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв).

Так, розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Постановою Кабінету Міністрів України №122 від 04.02.2004 року затверджено Порядок організації робіт та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). Цей Порядок визначає процедуру розподілу земельних ділянок, що підлягають паюванню, між власниками земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Пунктами 2, 3 цього Порядку передбачено, що організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом.

Аналіз цих законодавчих норм свідчить, що органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) із земель колективної власності КПС чи за рахунок земель запасу чи резервного фонду комунальної власності.

Таким чином, для офіційного визнання і підтвердження державою факту набуття права власності на земельну ділянку (пай), особі необхідно здійснити наступні дії: звернутися до відповідної сільської, селищної міської ради (якщо земельна ділянка знаходиться у межах населеного пункту) або районної державної адміністрації (якщо земельна ділянка розташована за межами населених пунктів) із письмовим клопотанням про передачу у власність відповідної земельної ділянки та надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

До заяви необхідно додати: копію сертифікату за земельну частку (пай), копію свідоцтва про вступ у спадщину або нотаріально посвідчений договір про набуття права власності на земельну частку (пай) або рішення суду про визнання права власності на земельну частку (пай); після отримання рішення відповідного органу місцевого самоврядування чи розпорядження районної державної адміністрації, власнику земельної частки (паю) необхідно звернутися до землевпорядної організації та укласти договір на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

За результатами розробки даної технічної документації власнику видають Витяг з Державного земельного кадастру.

Отримавши Витяг з Державного земельного кадастру, власнику земельної ділянки необхідно звернутися до державного реєстратора або до нотаріуса, та здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Відповідно до положень ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. На момент прийняття рішення сільською радою стаття 125 ЗК України була викладена в наступній редакції «Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації».

Тобто, лише рішення сільської ради про передачу паю в натурі у власність (навіть якщо воно дійсно існувало в 2002 році) не є достатнім для виникнення права власності у позивача. Необхідно отримати державного акту на земельну ділянку та провести його державну реєстрацію в установленому законом порядку.

Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У заяві зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У подальшому, відповідно до норм ст. 56 Закону України «Про землеустрій» та ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» власники земельних часток (паїв) мають право на одержання земельних ділянок у натурі, на підставі технічної документації із землеустрою, яка виготовляється за їх замовленням. Розробником документації є суб`єкт господарювання, який має відповідну ліцензію. Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає:

а) пояснювальну записку;

б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації;

в) кадастрові плани земельних ділянок, які об`єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку;

г) матеріали польових геодезичних робіт;

ґ) відомості про встановлені межові знаки на межі поділу;

д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути.

Статтею 186 ЗК України визначено порядок погодження та затвердження документації із землеустрою. Технічна документація щодо встановлення меж земельної ділянки підлягає затвердженню відповідною сільською, селищною чи міською радою.

У свою чергу, згідно зі ст. 122 ЗК України органи місцевого самоврядування розпоряджаються землями комунальної власності, включаючи ті, що формуються при виділенні в натурі земельних паїв.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень», №1952-IV від 01.07.2004 року передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі й право власності на нерухоме майно.

Разом з тим, суду не надано доказів підтвердження факту проведення Остапівською сільською радою всієї процедури виділення земельної частки (паю), який належав позивачу в натурі, на підставі рішення від 19.04.2002 року.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги той факт, що позивачем ОСОБА_1 не підтверджено факту державної реєстрації права власності на земельну ділянку, технічну документацію на дану земельну ділянку не затверджено органом місцевого самоврядування, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд зауважує, що позовні вимоги ОСОБА_1 містять суперечливі вимоги. Так він одночасно просить визнати за ним право на земельну частку (пай) і відразу просить визнати право власності на конкретну земельну ділянку певного розміру без встановлення меж та присвоєнням кадастрового номера. Однак дані вимоги є взаємовиключними, так як земельна частка (пай) та земельна ділянка відрізняються тим, що земельна частка (пай) є умовною часткою землі в натурі, яка ще не визначена, не має кадастрового номера та меж, тоді як земельна ділянка є сформованою одиницею землі з присвоєним кадастровим номером та чітко визначеними межами. Пай це право на частку землі, що виникло в процесі паювання колективних сільськогосподарських підприємств, а земельна ділянка це вже чітко визначена частина земної поверхні.

ОСОБА_1 викладаючи позовні вимоги вказує, що його право підтверджується конкретним державним актом на земельну ділянку, який має серію І-ПЛ №051858, хоча суду не надано жодного доказу існування саме такого державного акту і жодний орган державної влади у своїх документах не визнав факту існування такого державного акту. Також позивачем та його представником не надано суду оригіналів доказів, які б могли надати суду можливість перевірити достовірність інформації на підставі якою позивач претендує на виникнення в нього права власності.

Враховуючи вищевикладене суд відмовляє у задоволені позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на конкретну земельну ділянку. А вимоги позовної заяви про зобов`язання Комишнянську селищну раду Миргородського району Полтавської області, надати позивачу дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 3,66 га суд окремою ухвалою закриває провадження у справі, так як дана позовна вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Комишнянської селищної ради Миргородського району про визнання права власності на земельну частку (пай), площею 3,66 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Комишнянської селищної ради (с. В. Будаківка, колишня Остапівська сільська рада Миргородського району) Миргородського району Полтавської області за №349, відповідно до викопіювання з проекту землеустрою щодо організації земельних часток паїв, яка йому належить відповідно до Державного акту на право власності на землю, серії І-ПЛ №051858, виданого на підставі рішення 19-ї сесії 23 скликання Остапівської сільської ради від 19.03.2002 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя О. А. Городівський