УХВАЛА

21 липня 2025 року

м. Київ

справа № 201/498/25

провадження № 61-8322 ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2025 рокута касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Логвиненко Євгенія Володимирівна, на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення безпідставно утриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь безпідставно утриманих коштів у розмірі 1 285,00 євро, 111,00 євро - 3% річних від простроченої суми відповідно до статті 625 ЦК України, що станом на 13 січня 2025 року за офіційним курсом НБУ (1 євро = 43.5738 грн) еквівалентно 60 829,02 грн та 20 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2025 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки безпідставно утриманих коштів у сумі 1 285,00 євро скасовано та ухвалено в цій частині нове, яким позов ОСОБА_1 в частині стягнення безпідставно утриманих коштів задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно утримані кошти у сумі 1 285,00 євро, що станом на 13 січня 2025 року за офіційним курсом НБУ (1 євро = 43.5738грн) еквівалентно 55 992,33 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00грн. В решті рішення суду залишено без змін.

Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

30 червня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» АТ КБ «ПриватБанк» подалокасаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2025 року, в якій просить її скасувати в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

16 липня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» від імені ОСОБА_1 - адвокат Логвиненко Є. В. подалакасаційну скаргу на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2025 року, в якій просила її скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн та послуги з перекладу документів у розмірі 3 600,00 грн.

Вивчивши касаційні скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційні скарги подані на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (пункт 1 частини шостої, частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 80 829,02, яка станом на 01 січня 2025 року не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028*30=90 840), тому в силу вимог закону ця справа є малозначною за ціною позову. При цьому, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржується судове рішення в частині розміру стягнутої суми 1 285,00 євро, що станом на 13 січня 2025 року за офіційним курсом НБУ (1 євро = 43.5738 грн) еквівалентно 55 992,33 грн. ОСОБА_2 оскаржується додаткова постанова в частині стягнення судових витрат у загальному розмірі 20 600,00 грн.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Касаційні скарги не містять мотивів про те, що оскаржувані судові рішення підпадають принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки АТ КБ«ПриватБанк» та ОСОБА_1 подали касаційні скарги на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Оскільки у відкритті касаційного провадження відмовлено, клопотання АТ КБ«ПриватБанк» про зупинення виконання постанови суду апеляційної інстанції вирішенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2025 року та касаційною скаргоюОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Логвиненко Євгенія Володимирівна, на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення безпідставно утриманих коштів.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали надіслати заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара