Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8546/23
Номер провадження2/711/58/25
РІШЕННЯ
18 березня 2025 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі головуючого - судді: Демчика Р.В., секретаря судового засідання Бутовській Д.О., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача Дубинського В.М., представника відповідача Кирманан В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на квартиру,-
ОСОБА_1 , діючи в особі свого представника адвоката Дубинського В.М. звернувся в суд з позовом до до Черкаської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на квартиру.
Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина квартиру АДРЕСА_1 .
Все своє майно, вона згідно заповіту від 16.09.2010 року заповідала своїй внучці, його дочки ОСОБА_3 , але так спадщину та не прийняла.
З 2014 року, як встановлено рішенням Придніпровського районного суду м Черкаси від 06.12.2022 року по справі № 711/1547/22 вона тимчасово проживає на території США. Заяву про прийняття спадщини нотаріусу своєчасно не подала. Тому, вона звернулася до Придніпровського районного суду м Черкаси з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Рішенням суду першої інстанції від 06.12.2022 року, яке набрало законної сили, в позові їй було відмовлено.
У зв`язку з тим, що суди відмовили його дочці по заповіту про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, то на теперішній час, лише він має право на спадкове майно, яке залишилося після смерті його матері.
Він звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округа Алесєевої І.Ю. з заявою про прийняття спадщини. Постановою від 21.09.2023 року нотаріус відмовила йому у вчиненні нотаріальних дій.
Він прийняв спадщину після смерті матері, оскільки з липня 2018 року по день смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 він проживав з нею за однією адресою: АДРЕСА_2 .
Просить суд встановити факт прийняття ним спадщини, яка відкрилася після смерті його матері ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.11.2023 року відкрите загальне позовне провадження у справі.
07.12.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, та вказує на те, що ОСОБА_4 не прийнято спадщину по заповіту, зокрема: квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 . Для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До аналогічних висновків дійшов Верховний суд у постанові від 07.11.2018 у справі №336/709/18. Матеріали справи не містять та жодним чином не підтверджено вищезазначені факти, на які в позові посилається позивач. Подані ОСОБА_6 докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків, набуття майна, тощо.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.03.2024 року витребувано у приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвої І.Ю. належним чином завірену копію спадкової справи, яка заведена після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Черкаси.
Ухвало. Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.05.2024 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. просив задовольнити їх повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволенні позову заперечував.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.02.2020 року, серії НОМЕР_1 .
Відповідно до заповіту від 16.09.2010, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Віріч І.П., зареєстрованого в реєстрі за № 954, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповідала все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право за законом - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.12.2022 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_3 до Черкаської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини залишені без задоволення.

Цим судовим рішенням встановлено наступне: « ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.02.2020 року, серії НОМЕР_1 , виданим Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис про смерть № 432.

За життя ОСОБА_2 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 : 1/2 її частина - на підставі дубліката свідоцтва про право власності на житло від 18.06.2008 ( НОМЕР_2 ), інша 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.12.2006 після смерті її чоловіка ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до заповіту від 16.09.2010, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Віріч І.П., зареєстрованого в реєстрі за № 954, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповідала все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право за законом - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до листа другої Черкаської державної нотаріальної контори ЦМУ МЮ (м.Київ) від 25.05.2022, наданого на виконання ухвали суду від 23.05.2022 вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 , згідно з даними алфавітних книг обліку спадкових справ спадкова справа не заводилась. Заповіт від 16.09.2010 року за р. № 954 у Другій черкаській державній нотаріальній конторі Покровська Наталія Костянтинівна, не складала. Також повідомлено, що спадкова справа може бути заведена у будь - якого приватного нотаріуса Черкаського нотаріального округу або у іншій державній нотаріальній конторі.

Також, за матеріалами, що надані позивачем до позову, встановлено, що 23.02.2022 ОСОБА_1 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_8 , консулом Генерального консульства України в Нью-Йорку (США) 05.02.2021, звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвої І.Ю. із заявою про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвої І.Ю. від 23.02.2022 за результатами розгляду вказаної заяви відмовлено у прийнятті заяви про заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку зі спливом шестимісячного строку для прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦК України, та не підтвердженням факту фактичного прийняття спадщини шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини

Позивач не проживала разом зі своєю бабусею (спадкодавцем) на час відкриття спадщини (на час її смерті), то для прийняття спадщини після бабусі вона зобов`язана була заявити про прийняття протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України, або повідомити суд про наявність поважних причин які заважали їй це зробити.

Обставини справи свідчать, і це не заперечується стороною позивача, що вона була обізнана про смерть спадкодавця своєї бабусі і як спадкоємець знала про відкриття спадщини, отже для прийняття спадщини мала подати нотаріусу відповідну заяву, однак цього протягом шестимісячного строку не зробила, враховуючи що спадкодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , довіреність на ім`я представника спадкоємиці ОСОБА_3 ОСОБА_1 видана 05.02.2021 (пройшло близько року), а останній звернувся до нотаріуса із заявою про спадкування лише 23.02.2022 (більше ніж через два роки після смерті спадкодавця).

Оскільки з заявою про заведення спадкової справи та видачу свідоцтва про право на спадщину позивач (через представника) звернулася лише в 2022 році, суд вважає, що позивачем пропущено строк без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів, так як позивач могла б протягом встановленого законом шестимісячного строку звернутися з вищевказаною відповідною заявою до нотаріуса, таким же чином (через представника) і в 2020 році».

Як вбачається з листа приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвої І.Ю. від 13.03.2024 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилася..

Постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвої І.Ю. від 07.11.2023 року відмовлено ОСОБА_1 , у прийнятті заяви про заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті його матері ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та була зареєстрована на день смерті за адресою: АДРЕСА_2 .

Із змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 , всупереч п.п. 3.13,3.15,4.9. гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій, в яких зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям,що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом із спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини, не подав заяву про прийняття спадщини у вище зазначений строк, а також документально не підтвердив своє постійне місце проживання разом із спадкодавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч.ч.1, 2 ст. 1258 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як визначено ч. 1 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто . Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (1270 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що вона знайома з позивачем приблизно з 2009 року, оскільки працювала разом з ним у ПП «Імексім групп». З 2018 року він проживав постійно із своєю матір`ю та доглядав її. Коли він був у відрядженні, він просив щоб вона навідувалася до неї та надавала допомогу.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що вона проживає в квартирі АДРЕСА_3 , в якій проживала ОСОБА_2 . ОСОБА_11 почав проживати разом з матір`ю з літа 2018 року, після того, як нею був затоплений підвал будинку. За нею був потрібний догляд

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що він знайомий з позивачем давно, працював з ним у ПП «Імексім групп». ОСОБА_13 проживав разом з матір`ю, запросив його допомогти йому полагодити сантехніку у квартирі. Коли мати ОСОБА_14 захворіла, він допомагав виносити її до швидкої допомоги. Як син, він виконував свій обов`язок щодо догляду та утримання матері.

З акту опитування сусідів від 04.05.2023 року, який засвідчений посадовою особою структурного підрозділу з питань соціального захисту ОСОБА_15 вбачається, що ОСОБА_1 проживав разом зі своєю мамою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 з липня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з договору-замовлення від 29.01.2020 року ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_2 організував її поховання.

Таким чином, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку проте, що ОСОБА_1 постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а тому є доведеним факт прийняття ним спадщини яка відкрилася після смерті його матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Черкаси

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що квартира входить до складу спадщини, а позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняла спадщину, атому суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 а в порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 133, 137, 141, 235, 263, 264, 352, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про нотаріат», ст.ст.316, 321,328, 384, 392, 1216, 1218, 1261, 1296, 1297,1298 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позовну задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, яка відкрилася після смерті його матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Черкаси.

Визнати за ОСОБА_1 а в порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик

Повне судове рішення складене 28.03.2025 року.

Головуючий: Р. В. Демчик