Провадження № 2/742/1048/25
Єдиний унікальний № 742/1656/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Короткої А.О.,

при секретарі судового засідання Бурмаці Є.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивачки адвокат Джура Сергій Петрович, до Прилуцької територіальної громади в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Прилуцької територіальної громади в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/12 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить 1/2 частини житлового будинку з належною частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_1 на вищевказане нерухоме майно було набуте на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.12.2004, виданого Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №1-5404, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09.12.2004 і Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.02.2005 №6523055.

В грудні місяці 2024 року позивачка ОСОБА_1 і інша співвласниця даного будинку ОСОБА_2 вирішили поділити належний їм житловий будинок із виділом належних їм часток з будинку в окремі та цілі об`єкти нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації.

При ознайомленні із правовстановлюючими документами на іншу частину житлового будинку, позивачці стало відомо, що ОСОБА_2 на праві власності належить 5/12 частини вищевказаного житлового будинку з належною частиною надвірних будівель та споруд, яке набуте нею на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.01.2025, виданого Першою прилуцькою міською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №125, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 31.01.2025 року і Витягом з Державного реєстру речових прав від 31.01.2025 №410711707.

Крім цього, ОСОБА_2 надала для ознайомлення довідку КП «Прилуцьке МБТІ» №2563 від 19.12.2024, відповідно до якої станом на 31.12.2012 власниками житлового будинку з належною частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_1 вказані: ОСОБА_1 , із часткою частини будинку, належні на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.12.2004 року, виданого Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1-5404; ОСОБА_3 , із часткою 5/12 частини будинку, належні на підставі договору дарування від 30.09.1998, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №6030; ОСОБА_4 , із часткою 1/12 частини будинку, належні на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.08.1959, виданого Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №5047.

Після ознайомлення із матеріалами інвентаризаційної справи по даному житловому будинку ОСОБА_1 стало зрозуміло, що фактично вона користується і володіє з 09.12.2004 1/12 частиною житлового будинку, належного її померлому рідному дядьку ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і який проживав на день своєї смерті в цьому ж будинку, але спадщину після смерті якого ніхто не прийняв.

Відповідно до положень Розділу VII (Спадкове право) Цивільного кодексу УРСР (1963 року) право на спадкування мали лише особи першої та другої черги спадкоємців по закону, проте позивачу достеменно відомо, що ніхто із спадкоємців не прийняв спадщину після смерті її дядька ОСОБА_4 .

На звернення позивачки до нотаріуса з метою отримання письмової інформації щодо наявності актового запису про смерть ОСОБА_4 і про відсутність (наявність) відкритої після його смерті спадкової справи в нотаріальній конторі їй повідомили, що в Реєстрі актових записів про цивільний стан є наявний актовий запис про смерть ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і який на день своєї смерті проживав в АДРЕСА_1 , але актовий запис складений на російській мові і по-батькові померла особа вказана як « ОСОБА_5 », а також їй повідомили, що спадкова справа після його не відкривалася, проте надати письмову інформацію можуть лише на підставі ухвали суду.

Позивачка зазначила, що вона за весь час перебування частини будинку у її власності, вважала, що є власницею всієї частини будинку окрім частки ОСОБА_3 (попередньої власниці 5/12 частини будинку), але виявилося, що вона користується і володіє при цьому ще і частиною її померлого дядька ОСОБА_4 в розмірі 1/12 частини житлового будинку.

Окрім цього, ОСОБА_1 вказала, що ще з дев`яностих років минулого століття частка ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , фактично була завжди меншою ніж частка, якою користується позивачка, та в свою чергу ОСОБА_2 жодним чином не оспорює ту обставину, що реальна частка, яка перебуває у фактичному користуванні позивачки є більшою від її частки.

У зв`язку з тим, що в позасудовому порядку вирішити даний спір не має можливості, тому позивачка і змушена була звернутися до суду для захисту свої прав з відповідним позовом.

У підготовче судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, проте останній подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити такі та розглянути дану справу відсутності сторони позивача (а.п.52).

Представниця відповідача Прилуцької територіальної громади в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 до суду не з`явилися також, проте завчасно подали заяви, в яких позовні вимоги визнали та просила провести розгляд справи за їхньої відсутності (а.п.33, 37).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_6 (« ОСОБА_5 » рос.мовою) народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками зазначені: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.п.22).

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 та її батьками зазначені: ОСОБА_6 (« ОСОБА_5 » рос.мовою) та ОСОБА_10 (а.п.20).

Як вбачається з інформації №670/33.15/10/25 від 02.07.2025 наданої Прилуцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області, в ході перевірки архіву відділу було виявлено актовий запис про смерть №144 від 17.04.1968, складений Прилуцьким відділом ДРАЦС відносно ОСОБА_4 (а.п.50).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , ОСОБА_9 08.06.1974 одружилася з ОСОБА_11 та змінила прізвище на « ОСОБА_12 » (а.п.21).

Як вбачається з копії заповіту від 02.02.2002 складеного ОСОБА_13 вона заповіла усе своє майно своїй дочці ОСОБА_14 (а.п.11)

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 09.12.2004 Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою Чернігівської області та зареєстрованого в реєстрі за №1-5404, ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку з належною частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_1 (а.п.12), що також підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6523055 від 16.02.2005 (а.п.13).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 31.01.2025 Першою прилуцькою державною нотаріальною конторою Чернігівської області та зареєстрованого в реєстрі за №125, ОСОБА_2 є власником 5/12 частини житлового будинку з належною частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_1 (а.п.17), що також підтверджується копією витягу з Державного реєстрацію речових права №410711707 від 31.01.2025 (а.п.18).

Згідно з копією договору дарування від 30.09.1998 посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Могиленко Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №6030, ОСОБА_3 є власницею 5/12 частин житлового будинку з належною частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_1 (а.п.19).

Як вбачається з копії довідки №2563 від 09.12.2024 виданої КП «Прилуцьке МБТІ», станом на 31.12.2012 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано право власності за: ОСОБА_1 , із часткою частини будинку, належні на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.12.2004 року, виданого Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1-5404; ОСОБА_3 , із часткою 5/12 частини будинку, належні на підставі договору дарування від 30.09.1998, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №6030; ОСОБА_4 , із часткою 1/12 частини будинку, належні на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.08.1959, виданого Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №5047 (а.п.14).

Як вбачається з копії технічного паспорту виготовленого станом на 05.12.2024, з метою визначення технічних характеристик нерухомого майна КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради була проведена технічна інвентаризація нерухомого майна, а саме: житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та виготовлено технічний паспорт (а.п.24-26).

Відповідно до копії звіту про незалежну оцінку житлового будинку СОД ОСОБА_15 було надано висновок за яким ринкова вартість житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 11.12.2024 без врахування ПДВ становить 798429,00 грн, та його 5/12 частини без врахування ПДВ становить 332678,75 грн (а.п.27).

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина перша статті 344 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п.1 ст.6 та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

У рішенні від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що норма ст.13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 ЦК України.

Також у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Таким чином, з огляду на вищевикладене, оцінюючи в сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд знаходить достовірно встановленим, що позивачка відкрито, безперервно користується та володіє з 09.12.2004 і до теперішнього часу 1/12 частиною житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тому відповідно до ст.344 ЦК України суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частину зазначеного вище житлового будинку.

На підставі викладеного та ст.15, 328, 344, 392 ЦК України, керуючись ст.60, 200, 206, 247, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ), представник позивачки адвокат Джура Сергій Петрович (адреса: АДРЕСА_3 ) до Прилуцької територіальної громади в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області (, юридична адреса: вул.Незалежності, буд.82, м.Прилуки, Чернігівська область, 17500), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 ), про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , право власності за набувальною давністю на 1/12 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14.07.2025.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Анна КОРОТКА