РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 липня 2025 рокуСправа № 495/2487/25
Номер провадження 2/495/1838/2025

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Мишка В.В.,

при секретарі Федоровій Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шабівської сільської ради об`єднаної територіальної громади про встановлення факту належності спадкового майна спадкодавцю та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

11.04.2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Шабівської сільської ради об`єднаної територіальної громади про встановлення факту належності спадкового майна спадкодавцю та визнання права власності на спадкове майно в якому просять суд:

- встановити факт належності житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею - 51,3 м. кв., житловою - 45,5 м. кв., літньої кухні літ. «Б», прибудови літ. «б», прибудови літ «б1», підвалу з шийкою літ. «б3», сараю літ. «В», душу літ. «Г», сараю літ. «Д», вбиральні літ. «Є», №1 - огорожа, №2 - хвіртка, №3 - ворота, №4 - цистерна, померлому ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після нього померлій ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

- визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею - 51,3 м. кв., житловою - 45,5 м. кв., літньої кухні літ. «Б», прибудови літ. «б», прибудови літ «б1», підвалу з шийкою літ. «б3», сарай літ. «В», душ літ.«Г», сарай літ. «Д», вбиральна літ. «Є», № 1 - огорожа, № 2 - хвіртка, №3 - ворота, №4 -цистерна.

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , про що в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено 29.12.1997 р. відповідний актовий запис за №18 Салганською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області.

За життя ОСОБА_2 12.02.1965 року уклав шлюб із ОСОБА_4 , яка отримала шлюбне прізвище ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 , про що було вчинено актовий запис за №546 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .

Позивач є онукою померлого ОСОБА_2 . Даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України за №9, де вказано про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 , де в графі «Батько» вказано - ОСОБА_2 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя за № 3, 26 листопада 1994 року ОСОБА_7 уклала шлюб із ОСОБА_8 та отримала шлюбне прізвище « ОСОБА_9 ».

ІНФОРМАЦІЯ_6 в сім`ї ОСОБА_8 та ОСОБА_3 народилась дівчинка ОСОБА_1 , про що зроблено відповідний актовий запис № 14 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_3 , про що 10.08.2019 складено відповідний актовий запис №972 Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 .

У зв`язку із тим, що у померлого дідуся ОСОБА_2 не було інших спадкоємців, а у ОСОБА_3 , єдиною спадкоємицею є її дочка ОСОБА_1 , єдиною спадкоємицею після смерті дідуся і мати є Позивачка - ОСОБА_1 в порядку ч. 1 ст. 1266 ЦК України після смерті дідуся, ч. 1 ст. 1261 ЦК України після смерті матері.

Після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку за АДРЕСА_1 . Вище вказаний житловий будинок належав померлому ОСОБА_2 на підставі даних погосподарської книги Шабівської сільської ради за 2021 - 2025 р.р. с. Салгани, особовий рахунок № НОМЕР_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , рік побудови житлового будинку - 1982.

Згідно відповіді КП «Білгород-Дністровського БТІ» за № 262 від 06.03.2025, станом на 31.12.2012 року комунальне підприємство «Білгород-Дністровське БТІ» не проводило державну реєстрацію права власності житлового будинку АДРЕСА_1 /а.с.20/.

У встановлені строки Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Чербаджи Катерини Миколаївни щодо вступу у спадщину після смерті матері ОСОБА_3 . Приватним нотаріусом було відмовлено Позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Приватний нотаріус рекомендував Позивачці звернутися до суду для визнання права власності за собою на успадковане майно /а.с.34/.

Позивач позбавлена можливості переоформити спадкове майно померлого на своє ім`я у поза судового порядку, а тому змушена звернутися до суду за захистом в порядку ст. 392 ЦК України.

Рух справи у суді.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.04.2025 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.05.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бондаренко Г.Є., не з`явилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Шабівської сільської ради об`єднаної територіальної громади не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не відомі.

У відповідності з ч.2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню с наступних підстав.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , про що в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено 29.12.1997 р. відповідний актовий запис за № 18 Салганською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 /а.с.16/.

За життя ОСОБА_2 12.02.1965 року уклав шлюб із ОСОБА_4 , яка отримала шлюбне прізвище ОСОБА_5 . Даний факт підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_7 /а.с.17/.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 , про що 06 травня 2016 було вчинено актовий запис за №546 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 /а.с.18/.

Позивач є онукою померлого ОСОБА_2 . Даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України за № 9, де вказано про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 , де в графі «Батько» вказано - ОСОБА_2 /а.с.13/

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя за №3, 26 листопада 1994 року ОСОБА_7 уклала шлюб із ОСОБА_8 та отримала шлюбне прізвище « ОСОБА_9 » /а.с.14/.

ІНФОРМАЦІЯ_6 в сім`ї ОСОБА_8 та ОСОБА_3 народилась дівчинка ОСОБА_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №14 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 /а.с.15/.

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_3 , про що 10.08.2019 складено відповідний актовий запис №972 Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 /а.с.11/.

У зв`язку із тим, що у померлого дідуся ОСОБА_2 не було інших спадкоємців, а у ОСОБА_3 , єдиною спадкоємицею є її дочка ОСОБА_1 , єдиною спадкоємицею після смерті дідуся і мати є Позивачка - ОСОБА_1 в порядку ч. 1 ст. 1266 ЦК України.

Після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку за АДРЕСА_1 .

Вище вказаний житловий будинок належав померлому ОСОБА_2 на підставі даних погосподарської книги Шабівської сільської ради за 2021 - 2025 р.р. с. Салгани, особовий рахунок № НОМЕР_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , рік побудови житлового будинку - 1982. Даний факт підтверджується випискою з погосподарської книги Шабівської сільської ради видана Шабівською сільської радою 07.02.2025 року за №06.2-12/06-15.1116 /а.с.19/.

Згідно відповіді КП «Білгород-Дністровського БТІ» за № 262 від 06.03.2025, станом на 31.12.2012 року комунальне підприємство «Білгород-Дністровське БТІ» не проводило державну реєстрацію права власності житлового будинку АДРЕСА_1 .

Станом на 20.02.2025 року житловий будинок складається з: житлового будинку літ.«А», загальною площею - 51,3 м, кв. , житловою - 45,5 м. кв., літньої кухні літ. «Б», прибудови літ, «б», прибудови літ «б1», підвалу з шийкою літ. «б3», сарай літ. «В», душ літ. «Г», сарай літ. «Д», вбиральна літ. «Є», №1 - огорожа, №2 - хвіртка, № 3 - ворота, № 4 - цистерна.

Відповідно до витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічну інвентаризацію Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за реєстраційним номером ТI01:4986:4813:7197:3458, самовільне будівництво відсутнє.

У встановлені строки Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Чербаджи Катерини Миколаївни щодо вступу у спадщину після смерті матері ОСОБА_3 .

Приватним нотаріусом було відмовлено Позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Приватний нотаріус рекомендував Позивачці звернутися до суду для визнання права власності за собою на успадковане майно. Даний факт підтверджується листом від 30.01.2025 за №25/01-16.

ОСОБА_1 позбавлена можливості переоформити спадкове майно померлого на своє ім`я у поза судового порядку, а тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до листа приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Катерини ЧЕРБАДЖИ від 22.04.2025 року №68/01-16, спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 не заводилась.

Разом з тим під час розгляду справи інших спадкоємців, які б вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини або мають право на обов`язкову частку у спадщині, під час розгляду справи судом не встановлено.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідност.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п.4.15 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусам України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

У пункті 23постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З наявної у матеріалах справи довідки № 06.2-12/15.1116 від 07.02.2025 року виданої Шабівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі сільської ради за 2021-2025 рік, с. Салгани, особовий рахунок № НОМЕР_5 власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вважається померлий ОСОБА_2 .

Згідно відповіді КП «Білгород-Дністровського БТІ» за № 262 від 06.03.2025, станом на 31.12.2012 року комунальне підприємство «Білгород-Дністровське БТІ» не проводило державну реєстрацію права власності житлового будинку АДРЕСА_1 .

Водночас право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у порядку, передбаченому законодавством, чинним на день смерті ОСОБА_2 останнім зареєстроване не було.

Згідно частин третьої та четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

До набрання чинності вказаним законом, державну реєстрацію права власності на житлові будинки та споруди регулював ряд нормативних актів, зокрема такі, як «Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих», затверджена наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та інші.

За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Отже записи у погосподарських книгах, у період дії вказаних нормативно-правових актів, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Оскільки державна реєстрація нерухомого майна в сільській місцевості в період чинності Інструкції від 31.01.1966 не проводилась, то документами, що підтверджують право спадкодавця на будинки, збудовані після видання Указу від 26.08.1948 та в період дії Інструкції від 31.01.1966, можуть бути довідки виконавчого комітету відповідної місцевої ради, виписки з погосподарської книги відповідної місцевої ради щодо належності будинку, ухвалені ОМС рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічні паспорти на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо, що відповідало діючому на той час законодавству.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13, постанові Верховного Суду України від 28.02.2018 у справі № 3466/996/16-ц, інформаційному листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 р.) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва. До часу набрання чинності Цивільним Кодексом України в ред.2003року та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Згідно п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 житлових будинків, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Крім того, по приватних житлових будинках, що збудовані до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення в експлуатацію при оформленні права власності. Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи (п. 3.2 Листа ВССУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

Згідно з п. 16 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі - Інструкція), до правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, відносять свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів.

Крім того, вказана Інструкція передбачала реєстрацію будинків і домоволодінь на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).

Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Суд встановив, що спірний будинок збудований в 1982 році, що доводиться випискою з погосподарської книги/а.с.19/.

Також суд встановив, що право власності на такий житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що за життя спадкодавець ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після нього ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , володіли житловим будинком за АДРЕСА_1 .

Відтак, суд дійшов до висновку, що спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є ОСОБА_1 .

Інших спадкоємців, які б вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини або мають право на обов`язкову частку у спадщині, не має.

За таких обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємиці при оформленні своїх спадкових прав, так як інший правовий механізм оформлення таких прав у них відсутній.

При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. А тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право) (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.06.2018 по справі№597/1070/15-ц).

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується в порядку, визначеному законом.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Висновки за результатами розгляду справи

Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, та приходить до висновку, що позов про встановлення факту належності спадкового майна спадкодавцю та визнання права власності на спадкове майно, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Шабівської сільської ради об`єднаної територіальної громади про встановлення факту належності спадкового майна спадкодавцю та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт належності житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею - 51,3 м. кв., житловою - 45,5 м. кв., літньої кухні літ. «Б», прибудови літ. «б», прибудови літ «б1», підвалу з шийкою літ. «б3», сараю літ. «В», душу літ. «Г», сараю літ. «Д», вбиральні літ. «Є», №1 - огорожа, №2 - хвіртка, №3 - ворота, №4 - цистерна, померлому ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після нього померлій ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею - 51,3 м. кв., житловою - 45,5 м. кв., літньої кухні літ. «Б», прибудови літ. «б», прибудови літ «б1», підвалу з шийкою літ. «б3», сарай літ. «В», душ літ.«Г», сарай літ. «Д», вбиральна літ. «Є», № 1 - огорожа, № 2 - хвіртка, №3 - ворота, №4 -цистерна.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Віталій МИШКО