Провадження № 2/752/1580/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.06.2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Данілової Т.М.

з участю секретаря Моркотун О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що 27 січня 2014 рокуміж ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А., за умовами якого позичальник отримує, а позикодавець передає в позику позичальнику грошову суму у розмірі 256 973,75 грн.

27 січня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого зазначеним договором було забезпечено вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору позики, укладеного 27 січня 2014 року між тими ж сторонами. Предметом іпотеки є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.12.2013 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Вербовською Д.В.

01.12.2017 року державним реєстратором Київської філії комунального підприємства "Новозаводське" Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області Павленко К.В. було зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на вказану квартиру на підставі договору іпотеки від 27.01.2014 року, про що здійснено номер запису про право власності 23768601.

Позивач зазначає, що всупереч норм законодавства та умов договору іпотеки від 27.01.2014 рок державний реєстратор прийняв рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на вказану квартиру за відсутності документів, що б підтверджували направлення ОСОБА_1 повідомлення відповідно до вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, та умов договору іпотеки від 27.01.2014 року (абзацу 2 договору, п. 6.6 договору). Вказані порушення були встановлені постановою Київського апеляційного суду від 18.04.2023 року у справі №752/506/20. Постановлено скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 , номер запису про право власності 23768601,здійсненого державним реєстратором Павленко К.В. Київської філії комунальногопідприємства "Новозаводське" Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області, м. Київ, на підставі договору позики, серія та номер: 352, виданий 27.01.2014 року приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А., договору іпотеки, серія та номер 353, виданий 27.01.2014 року приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А.

Однак, як з"ясувалося пізніше, в процесі розгляду судами вказаної вище справи ОСОБА_3 відчужив вказану квартиру ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 04.02.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ігнатовим О.В.

Оскільки квартира вибула із власності позивача поза його волею та всупереч норм законодавства України, на даний час перебуває у власності відповідача, позивач просив витребувати у ОСОБА_2 , яка є спадкоємицею ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. (а.с. 83)

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2024 року задоволена заява ОСОБА_1 про забезпечення позову. Постановлено накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 ,що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04.02.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовим О.В. (а.с. 79)

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.10.2024 року постановлено зобов"язати посадових осіб Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області надати суду інформацію про те чи була відкрита спадкова справа щодо майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надати її копію. (а.с. 95)

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.10.2024 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. (а.с. 96)

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року постановлено відповідача ОСОБА_5 в даній справі замінити на ОСОБА_2 , яка є спадкоємицею ОСОБА_4 (а.с. 141)

24 березня 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Мисечко К.О. надіслала відзив на позовну заяву. (а.с. 185) Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки спірна квартира була придбана добросовісним набувачем ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири, який не оспорювався, був зареєстрований державним реєстратором та яку останній передав в іпотеку на підставі укаденого з ОСОБА_6 договору іпотеки від 04.02.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ігнатовим О.В., зареєстрованому в реєстрі за №172. Будучи добросовісним набувачем, право на реєстрацію квартири якого було судом не скасовано, ОСОБА_4 придбав спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 04.02.2022 року, жодних обмежень щодо укладення договору купівлі-продажу не було. Під час розгляду справи № 752/506/20 Голосіївським районним судом м. Києва не виносилося ухвал про обмеження відносно спірної квартири, відповідно ніяких відомостей щодо обмеження щодо спірної квартири або існування вказаної цивільної справи у реєстрі не було. На час відчуження квартири реєстрація права власності була законна з ОСОБА_3 , оскільки скасована вона була тільки після постанови апеляційного суду від 18 квітня 2023 року, про що ОСОБА_4 не знав та не міг знати. Спірна квартира вибула від ОСОБА_3 ( за яким була зареєстрована на момент вчинення правочину) з його волі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. ОСОБА_2 на підставі рішення Ізмаїльського районного суду Одеської області від 20 січня 2025 року по цивільній справі № 946/2268/24 визнала право власності в порядку спадкування після ОСОБА_4 на кв. АДРЕСА_3 . Свідоцтво на право власності в порядку спадкування на спірну квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_2 не отримала. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва по справі № 752/12964/24 був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_2 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04.02.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовим О.В., що унеможливлює отримання відповідачем свідоцтва про право власності на спірну квартиру та реєстрацію права власності. ОСОБА_2 на даний час не є власником спірної квартири, неможливо витребувати у неї спірну квартиру, оскільки вона на даний час не володіє спірною квартирою.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.04.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мисечко К.О. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у даній справі. (а.с. 207)

29 квітня 2025 року позивач надіслав відповідь на відзив. (а.с. 213) Просить задовольнити позов, оскільки відсутність реєстрації права власності не зумовлю позбавлення можливості звернення до відповідача для захисту свого права.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.05.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мисечко К.О. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у даній справі. (а.с. 232)

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.05.2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мисечко К.О. про залучення третьої особи в даній цивільній справі. (а.с. 234)

В судове засідання представник позивача наала заяву просудовий розгляд без її участі.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася судом.

Дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

27 січня 2014 рокуміж ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А., за умовами якого позичальник отримує, а позикодавець передає в позику позичальнику грошову суму у розмірі 256 973,75 грн. (а.с. 13_

27 січня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого зазначеним договором було забезпечено вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору позики, укладеного 27 січня 2014 року між тими ж сторонами. Предметом іпотеки є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.12.2013 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Вербовською Д.В. (а.с. 15, 19)

01.12.2017 року державним реєстратором Київської філії комунального підприємства "Новозаводське" Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області Павленко К.В. було зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на вказану квартиру на підставі договору іпотеки від 27.01.2014 року, про що здійснено номер запису про право власності 23768601. (а.с. 23)

Постановою Київського апеляційного суду від 18.04.2023 року задоволено позов ОСОБА_1 . Постановлено скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 , номер запису про право власності 23768601,здійсненого державним реєстратором Павленко К.В. Київської філії комунального підприємства "Новозаводське" Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області, м. Київ, на підставі договору позики, серія та номер: 352, виданий 27.01.2014 року приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А., договору іпотеки, серія та номер 353, виданий 27.01.2014 року приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А. (а.с. 27)

04.02.2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ігнатовим О.В., за умовами якого ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 36)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується даними свідоцва про смерть серії НОМЕР_1 від 03 листопада 2022 року. (а.с. 112)

З матеріалів спадкової справи № 15/2023 щодо майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що спадкоємцем останнього є відповідач ОСОБА_2 , яка у встановленому законом порядку та строки звернулася в Ізмаїльську державну нотаріальну контору Одеської області з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с. 109)

Звертаючись у суд з даним позовом, позивач посилається на те, що квартира вибула із власності поза його волею та всупереч норм законодавства України, на даний час перебуває у власності відповідача, тому позивач просить витребувати у ОСОБА_2 , яка є спадкоємицею ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 521/8368/15-ц виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до ст. 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із постановою Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 752/13695/18 віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; "юридично" - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц вказано: "за змістом ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Правила ч. 1 ст. 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Згідно із ст. 387 ЦК України власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

Відповідно до ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Стаття 300 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до ст. 346 цього Кодексу).

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону.

Добросовісна особа, яка придбала нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Можливість витребування майна з володіння особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна.

При цьому, Постановою Київського апеляційного суду від 18.04.2023 року задоволено позов ОСОБА_1 . Постановлено скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 , номер запису про право власності 23768601,здійсненого державним реєстратором Павленко К.В. Київської філії комунального підприємства "Новозаводське" Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області, м. Київ, на підставі договору позики, серія та номер: 352, виданий 27.01.2014 року приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А., договору іпотеки, серія та номер 353, виданий 27.01.2014 року приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А.

Встановлено, що під час судового розгляду вказаної цивільної справи, зокрема 04.02.2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ігнатовим О.В., за умовами якого ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Дізнавшись про вказані обставини, позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, обґрунтовуючи вимоги тим, що спірна квартири вибула з власності поза його волею та підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння.

Відповідно до матеріалів, за наслідками розгляду справи № 752/506/20, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30.08.2022 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до державного реєстатора Київської філії комунального підприємства "Новозаводське" мартинівської сільської ради Пулинського райну Житомирської області Павелко К.В. та ОСОБА_3 про скасування рішення державного реєстратора. Постановою Київського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року скасоване рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.08.2022 року. Постановлено задовольнити вказаний позов ОСОБА_1 .

Апеляційний суд зауважив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність належних доказів направлення ОСОБА_1 повідомлення відповідно до вимог ст. 35 Закону України "Про іпотеку" та дотримання відповідачем позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога була направлена на адресу місцезнаходження предмета іпотеки ( АДРЕСА_1 ), а не на зазначену в договорі адресу місцезнаходження іпотекодавця ( АДРЕСА_5 ), що суперечить п. 6.6 договору іпотеки від 27.01.2014 року, яким передбачено порядок надіслання вимоги про усунення порушень. Та на момент внесення відомостей в реєстр державний реєстратор не мав доказів про направлення вимоги боржнику за місцем проживання.

Суд апеляційної інстанції зазначив також, що матеріали справи не містять письмову вимогу про усунення порушень.

Суд апеляційної інстанції погодився з доводами апеляційної скарги про те, що з рекомендованого повідомлення не вбачається, що ОСОБА_8 було надіслано саме вимогу про усунення порушень відповідно до вимог ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку", оскільки матеріали справи не містять опису вкладення в цінний лист до надісланого листа. Окрім цього, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_8 , надсилаючи повідомлення, діяв в інтересах ОСОБА_3 .

Суд апеляційної інстанції прийняв до уваги наведені доводи апеляційної скарги стосовно того, що як в момент надсилання вказаного відправлення, так і в момент його отримання, ОСОБА_1 був відсутній за місцем проживання в м. Києві, оскільки у період з 15.06.2014 року по 03.03.2015 року брав безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичних операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою № 3201 від 15.06.2015 року. (а.с. 34)

Згідно положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду по іншій справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже ст. 388 ЦПК України встановлено порядок та умови витребування майна від добросовісного набувача. Згідно з положеннями цієї статті власник може витребувати майно від добросовісного набувача лише у разі, коли воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, та коли такий набувач набув це майно за відплатним договором.

У постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1203цс15 та від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15 Верховний Суд України, вирішуючи питання правомірності витребування майна у добросовісного набувача залежно від обставин, передбачених положеннями ст. 388 ЦК України, висловив такий правовий висновок.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

Зазначений правовий висновок підтримав у своїй постанові від 05 грудня 2018 року й Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду за наслідками розгляду справи № 752/2124/16-ц (провадження № 61-20676св18).

Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (стаття 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин.

Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне.

За пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України можливість витребувати майно від добросовісного набувача є за наявності у діях власника майна волі на передачу майна.

Встановлення обставин за іншими, укладеними в подальшому договорами відносно спірного майна, не має правового значення в розрізі вимог власника про його витребування.

У разі вибуття майна з володіння власника не з його волі законодавець надає переваги у захисті власнику, а не добросовісному набувачеві.

Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Суд дійшов висновку, що майно вибуло з володіння власника поза його волею й він має право витребовувати його від добросовісного набувача за правилами статті 388 ЦК України.

Отже, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про витребування спірної квартири від ОСОБА_2 як спадкоємця останнього набувача, на користь ОСОБА_1 , оскільки повернення власнику його квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , безпідставно відчуженої фізичній особі, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Крім того, такий спосіб захисту, в даному випадку, спрямований на поновлення порушених прав позивача та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_2 на даний час не є власником спірної квартири, а тому неможливо витребувати у неї спірну квартиру, оскільки вона на даний час не володіє спірною квартирою, суд вважає помилковими, оскільки у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини.

На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, а тому звільнений від сплатисудового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 15 140 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, - задовольнити.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 ) у власність ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 ) квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 ) в дохід держави 15 140 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 07 липня 2025 року.

Суддя