Справа № 473/1981/25
"17" липня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У квітні 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказувало, що 09 червня 2010 року банк уклав з відповідачем кредитний договір б/н, відповідно до якого надав останньому на споживчі потреби кредит шляхом видачі кредитної картки та встановлення кредитного ліміту (з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту), а відповідач зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 43,2 % річних від розміру заборгованості за кредитом (з 01 січня 2021 року розмір процентів зменшено до 42 % річних; з 01 квітня 2022 року до 20,4 % річних; з 01 вересня 2022 року збільшено до 42 % річних).
У разі порушення позичальником умов кредитного договору нарахування процентів здійснюється у подвійному розмірі.
Проте позичальник умови договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 12 березня 2025 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 33 726,52 грн, в тому числі:
- заборгованість за кредитом 27 670,30 грн;
- заборгованість за процентами 6 056,22 грн.
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з ОСОБА_1 у повному обсязі.
В судове засідання представник позивача не з`явився, проте у позові просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в окремій заяві (позові) не заперечував проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що 09 червня 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (на час розгляду справи АТ КБ «ПриватБанк») уклав у письмовій формі з ОСОБА_1 кредитний договір б/н, в якому сторони узгодили його умови.
Договір складається із Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (підписаної позичальником), за умовами якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 на споживчі потреби кредит, а відповідач зобов`язався його повернути.
Також 10 лютого 2022 року сторони підписали оновлену Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, згідно якої банк зобов`язався надати ОСОБА_1 на споживчі потреби строком на 12 місяців (з можливістю пролонгації) кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії шляхом встановлення кредитного ліміту (з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту), а відповідач зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит (5 % від заборгованості, але не менше 100 грн щомісячно; у разі прострочення другий місяць підряд 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн щомісячно), а також сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 42 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом та комісії за надання додаткових послуг.
У разі порушення позичальником зобов`язання проценти підлягають до нарахування у подвійному розмірі.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.
Суд встановив, що позичальник умови договору належним чином не виконував.
Згідно наданого банком розрахунку, станом на 12 березня 2025 року заборгованість за кредитним договором становить 33 726,52 грн, в тому числі:
- заборгованість за кредитом 27 670,30 грн;
- заборгованість за процентами 6 056,22 грн.
Однак суд не в повній мірі погоджується з таким розрахунком у зв`язку з наступним.
З матеріалів справи вбачається, що протягом періоду кредитування позивач нараховував позичальнику проценти, частину яких погашав за рахунок включення цих сум до заборгованості за кредитом.
Такі дії та нарахування банк мотивує тим, що це передбачено Анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також підписаним відповідачем паспортом споживчого кредиту.
Аналізуючи вказані вимоги, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що Умови та Правила надання банківських послуг не містить підпису позичальника про ознайомлення з ними, а підписана ОСОБА_1 . Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 09 червня 2010 року (первісна заява) не містить умов щодо внесення плати за користування кредитом.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».
З урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах справи, не містить підпису ОСОБА_1 про ознайомлення та погодження з ними, тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного сторонами 09 червня 2010 року (у вигляді підписаної анкети-заяви). При цьому сама Анкета-заява від 09 червня 2010 року не містить умов щодо узгодження сторонами внесення плати за користування кредитом.
Що стосується доводів позову про наявність підписаного позичальником паспорту споживчого кредиту, який такі умови містить та, на думку позивача, є частиною кредитного договору, то слід зазначити наступне.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2023 року у справі № 393/126/20 висловлено правовий висновок про те, що паспорт споживчого кредиту не може вважатися частиною кредитного договору, а є лише інформацією, необхідною позичальнику для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Про те, що наданий банком на підтвердження позовних вимог паспорт споживчого кредиту від 28 березня 2018 року не є частиною укладеного з відповідачем кредитного договору, зазначено і у тексті цього паспорта, а саме що зазначена у ньому інформація актуальна лише до 12 квітня 2018 року та що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
Отже, враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що сторони до 10 лютого 2022 року узгоджували у письмовому вигляді плату за користування кредитом (проценти), а тому нарахування позивачем процентів до вказаної дати є безпідставним.
Лише з підписанням сторонами 10 лютого 2022 року оновленої Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (якою фактично внесено зміни до первісного договору), у якій сторонами серед іншого було узгоджено плату за користування кредитом, у позивача виникло право на нарахування процентів у розмірі 42 % річних.
За такого, суд не погоджується з розміром нарахованої банком заборгованості.
Зокрема, як зазначено раніше, згідно розрахунку заборгованості та виписки з рахунку позичальника, заборгованість за тілом кредиту станом на 12 березня 2025 року становить 27 670,30 грн.
При цьому, банк здійснював нарахування та подальше списання частини нарахованих процентів за користування кредитом шляхом їх включення до заборгованості за тілом кредиту, що призвело до штучного збільшення такої заборгованості. Хоча, як раніше встановлено судом, такі дії банку до 09 лютого 2022 року суперечили умовам кредитного договору, який не передбачав умов щодо нарахування процентів.
За період з 01 січня 2021 року до 09 лютого 2022 року за рахунок списання банком безпідставно нарахованих процентів за користування кредитом шляхом їх включення до заборгованості за тілом кредиту така заборгованість штучно збільшилася на 1 755,50 грн (4-та колонка розрахунку заборгованості.
Враховуючи те, що такі дії та нарахування банку не узгоджувалися з умовами кредитного договору, а тому проценти, безпідставно нараховані та зараховані до заборгованості за тілом кредиту, підлягають виключенню з такої заборгованості.
Враховуючи встановлені обставини, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 25 914,70 грн (27 670,30 грн (заборгованість за кредитом, що складається з тіла та процентів, нарахованих та списаних до 09 лютого 2022 року) 1 755,60 грн (проценти, нараховані та зараховані до заборгованості за кредитом до 09 лютого 2022 року)).
Що стосуються нарахованих банком (після 09 лютого 2022 року) процентів у розмірі 6 056,22 грн, то вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі, оскільки в цій частині банк діяв у відповідності до умов договору, арифметичні розрахунки процентів позичальником не оспорені.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 31 970,92 грн, в тому числі:
- заборгованість за кредитом 25 914,70 грн;
- заборгованість за процентами 6 056,22 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених позовних вимог) також слід стягнути 2 296,19 грн судового збору.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 09 червня 2010 року, що утворилася станом на 12 березня 2025 року, а саме: заборгованість за кредитом 25 914 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот чотирнадцять) гривень 70 копійок; заборгованість за процентами 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень 22 копійки, а всього в загальному розмірі 31 970 (тридцять одна тисяча дев`ятсот сімдесят) гривень 92 копійки, а також в повернення 2 296 (дві тисячі двісті дев`яносто шість) гривень 19 копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв