ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 700/257/21
Провадження № 22-ц/821/1093/25
Категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Глущенко І.В.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

представник заявника: адвокат Дмитренко Руслан Миколайович

заінтересовані особи: Відділ освіти Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, Лисянський відділ Державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Дмитренка Руслана Миколайовича на ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2025 року (постановлену під головуванням судді Чорненької О.І. в приміщенні Лисянського районного суду Черкаської області) про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у справі за скаргою ОСОБА_1 , боржник: Відділ освіти Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, третя особа: Лисянський відділ Державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця Лисянського відділу Державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Яцури Наталії Володимирівни про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 від 29.11.2021,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заявлених вимог

26 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Лисянського районного суду Черкаської області із скаргою про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Яцури Наталії Володимирівни про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 від 29.11.2021.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 09 квітня 2025 року скаргу ОСОБА_1 - задоволено, визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Яцури Наталії Володимирівни про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 від 29.11.2021.

16.04.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат. В обгрунтування заяви зазначила, що є необхідність у вирішенні питання про судові витрати, з приводу чого необхідно ухвалити додаткове рішення, оскільки таке питання під час розгляду скарги вирішено не було.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат - залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована, зокрема, тим, що при розгляді судом даної справи по суті ані стягувач ОСОБА_1 , ані її представник не надали суду доказів понесених витрат на правову допомогу, не зазначили у скарзі і попередній розрахунок правової допомоги. При завершенні розгляду справи ні скаржниця, ні її представник не зробили відповідних заяв про розподіл судових витрат до закінчення розгляду справи по суті та не зазначили їх суму, а відтак відсутні підстави для розгляду питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною ухвалою від 17 квітня 2025 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Дмитренко Р.М. подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи її незаконною, прийнятою із порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2025, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга, зокрема мотивована тим, що заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат подана в строки, визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а дії суду не дали можливості зробити відповідну заяву про відшкодування судових витрат до закінчення судових дебатів, оскільки 09 квітня 2025 року з початком судового засідання головуюча суддя почала відразу оголошувати вступну та резолютивну частини ухвали.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Залишаючи заяву про ухвалення додаткового рішення без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не було дотримано вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України, а саме: до закінчення судових дебатів у справі заяву про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу ні скаржницею, ні її представником подано не було.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За текстом пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду.

Разом з тим, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (стаття 246 ЦПК України).

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів ОП ВС у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте, підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 270 ЦПК України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що заява про вирішення питання щодо відшкодування витрат, які скаржниця понесла у зв`язку з розглядом справи, а також докази на їх підтвердження не були подані в межах строку, встановленого частиною 8 статті 141 ЦПК України.

Заяву про відшкодування витрат на правову допомогу, а також документи, які підтверджують понесені витрати, скаржниця подала до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку лише 14 квітня 2025 року, вона надійшла до суду 16 квітня 2025 року, тобто вже після того, як суд першої інстанції ухвалив судове рішення по суті справи.

До цього ні скаржниця, ні її представник із заявами такого змісту не зверталися, документів, які б підтверджували понесені нею витрати на правничу допомогу до суду першої інстанції не подавали, відповідно суд, ухвалюючи судове рішення у справі, не мав підстав та обов`язку вирішувати таке питання, як і призначати судове засідання для його вирішення.

Як було зазначено вище, відповідно до позиції ОП ВС у справі №340/2823/21 саме своєчасне звернення сторони із заявою про стягнення судових витрат є передумовою розгляду судом питання про розподіл судових витрат.

Посилання скаржниці на те, що неможливість подати заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів зумовлена діями головуючого судді, який 09 квітня 2025 року з початком судового засідання почав відразу оголошувати вступну та резолютивну частини ухвали, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що як вбачається з матеріалів у даній справі, неодноразово призначались та проводились судові засідання, в яких скаржниця та її представник мали об`єктивну можливість своєчасно скористатись правом на подання відповідної заяви, а в заявах по суті справи повідомити орієнтовний розрахунок судових витрат.

Проте, таким правом сторона скаржника не скористалась, внаслідок чого у суду першої інстанції відсутні передбачені процесуальним законом підстави для розгляду поданої заяви про розподіл судових витрат на правничу допомогу.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про недотриманням скаржницею положень частини 8 статті 141 ЦПК України в частині належного та своєчасного звернення із заявою про стягнення витрат на правову допомогу та, як наслідок, наявність правових підстав для залишення її без розгляду.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 270, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитренка Руслана Миколайовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2025 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко

/повний тест постанови суду виготовлено 23 липня 2025 року/