Справа № 541/2760/25
Провадження № 2-з/541/19/2025
У Х В А Л А

16 липня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участі секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Данильчука Сергія Григорійовича, про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, -

в с т а н о в и в:

15.07.2025 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Одночасно із позовом позивачем подана заява про забезпечення позову, в якій заявник просить забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №24363 від 27.06.2021, вчиненого, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у загальному розмірі 33 059,00 грн у виконавчому провадженні №67422892.

В обґрунтування заяви зазначено, що до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Заявник акцентував увагу, що невжиття заходів забезпечення позову можуть призвести до негативних наслідків, позивач буде вимушений здійснювати додаткові процесуальні дії для відновлення свого порушеного права, також істотно ускладнити чи унеможливити захист прав позивача, а також унеможливить виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача.

Пропозицій щодо зустрічного забезпечення заявником не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику застосування судами Цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1)накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

У ч. 6 ст. 153 ЦПК України передбачено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Частиною 3 статті 154 Цивільного процесуального кодексу України передбачено вичерпний перелік випадків, коли суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, а саме, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У разі задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення заборгованості має бути припинено від дня набрання чинності рішенням суду, а не від дня пред`явлення позову. Тому, суд вважає помилковими посилання позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

Таким чином, зупинення стягнення заборгованості з позивача фактично буде тотожним задоволенню заявлених позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до вирішення спору по суті.

Враховуючи зазначені обставини, суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому в задоволенні заяви належить відмовити.

Керуючись ст. 149,150, 153, 157, 261, 353, 354 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Данильчука Сергія Григорійовича, про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Суддя: О. А. Городівський