Справа № 509/2258/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Арт Вілль» про відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИВ :

1 травня 2025 року, ОСОБА_1 звернулася до Овідіопольського райсуду Одеської області з названим позовом, в якому просила суд, стягнути з відповідачів на свою користь збитки у розмірі 16121,20 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. та судовий збір 968,96 грн., мотивуючи це тим, що 26.07.2019 року між сторонами був укладений персональний меморандум асоційованого члена кооперативу щодо будівництва квартири АДРЕСА_1 , площею 26,79 кв.м на 1 поверсі № АВ-14-01/00014. Орієнтовний строк введення об`єкта будівництва в експлуатацію - до 30.06.2021 року. Кооператив має право в односторонньому порядку змінити строк введення Об`єкта будівництва в експлуатацію на строк до 12 місяців, і це не буде вважатися порушенням умов Меморандуму. В червні 2022 р. розуміючи, що строк введення об`єкта будівництва в експлуатацію закінчується 30.06.2022р., а представники відповідачів не інформують про задоволення її економічних, соціальних потреб, вона зателефонувала до керівництва кооперативу за роз`ясненням, що їй робити у випадку, якщо об`єкт будівництва не буде введений в експлуатацію, адже від цього залежить її життєвий рівень, так як їй ніде жити, на що відповідачі запропонували оформити оплатну оренду житла ОК «АРТ ВІЛЛЬ», але в іншому корпусі, на період до завершення будівництва та введення в експлуатацію об`єкта будівництва корпусу, в якому будувалась її квартира, закріплена за мною. Як стверджує позивачка, така пропозиція не відповідала умовам Меморандуму, але розуміючи, що фактично їй не має де жити на період до завершення будівництва та введення в експлуатацію об?єкту будівництва, оскільки вона розраховувала, що з 30.06.2022 р. зможе проживати в об`єкті нерухомості (квартира будівельний номер АДРЕСА_2 ), що зазначено в Меморандумі, між нею та ТОВ «КВАДРО СЕРВІС» було укладено договір оренди квартири № 112 від 24.06.2022 р. в ОК «АРТ ВІЛЛЬ», та відповідно до додаткової угоди № 112 від 24.06.2024р. до договору оренди, розмір орендної плати запропонованої відповідачами квартири склав 4000 грн. за календарний місяць.

На виконання умов договору оренди, вона, як асоційований член здійснила оплату готівкою розмір орендної плати по 4000 грн. за перший та останній місяці, та в подальшому, здійснила оплати орендної плати через термінал #.09.2022 р. на суму 4040,40 грн., 28.07.2022 р. на суму 4040,4 грн., 25.08.2022 р. на суму 4040,40 грн., що підтверджується відповідними чеками, а всього вимушено витратила на оренду плату квартири 16121,20 грн.

В кінці жовтня 2022 року договір оренди було припинено за згодою сторін, оскільки 28.10.2022 р., між позивачкою та відповідачами було укладено Персональний меморандум про участь в утриманні житлового будинку та прибудинкової території в житловому комплексі ARTVILLE № АВ-14-01/00014, а кошти, сплачені як залогова сума, за останній місяць оренди (жовтень 2022 року) ТОВ «КВАДРО СЕРВІС» повернуто орендарю.

Позивачка стверджує, що строк введення об`єкта будівництва в експлуатацію сплив 30.06.2022 р., і об`єкт будівництва не було введено в експлуатацію та сторонами не було продовжено терміни виконання зобов`язань, з чого вбачається пряме порушення зобов`язань зі сторони відповідачів.

Також, представницею позивачкою було надіслано лист-претензію адресу відповідачів з вимогою здійснити виплату у загальній сумі 16121,20 грн., на що була отримана відповідь № 740 від 22.09.2023 р. від ОК «АРТ ВІЛЛЬ», в якій йдеться про те, що затримка здачі об`єкта будівництва в експлуатацію сталася через форс-мажорні обставини, а саме військову агресію рф проти України з посиланням на загальний офіційний лист ТПП України розміщеного 28.02.2022 р. щодо засвідчення форс-мажорних обставин та за їхньою думкою такі форс-мажорні обставини є загальновідомими та не вимагають додаткового повідомлення про їх настання, однак, незважаючи на фінансові труднощі та дестабілізуючі фактори компанія продовжувала будувати, створювати та розвивати.

Особисто позивачкою в 2024 р., повторно був направлений на адресу відповідачів лист-вимога про відшкодування коштів 16121,20 грн., який був відхилений листом відповідачів вих. №501 від 10.06.2024р. з посиланням на загальний офіційний лист ТПП України розміщений 28.02.2022 р. з зазначенням, що даний лист позбавляє обов`язкового звернення до ТПП України та її регіональних підрозділів щодо засвідчення форс-мажорних обставин.

Позивачка вказує, що воєнне вторгнення рф на територію України може бути визнане форс-мажорною обставиною виключно у регіонах в яких ведуться бойові дії, до яких Одеська область не відноситься, а тому, посилання відповідачів на лист ТТП України від 28.02.2022 р., який має виключно інформативний характер та не несе будь-яких юридичних наслідків, не є безумовною підставою для відмови у відновленні її порушених прав та законних інтересів, так чяк з боку відповідачів вчинена бездіяльність у вигляді невиконання своїх зобов`язань за Меморандумом, а їхнє посилання на військовий стан, не є підставою для невиконання договірних зобов`язань, оскільки для відповідачів не настали форс-мажорні обставини та жодного документа на підтвердження настання таких обставин з боку відповідачів не надано.

У визначений ухвалою суду від 05.05.2025 р., згідно з якою, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, 15-ти денний строк з дня вручення даної ухвали та матеріалів позову з додатками в порядку ст. 178 ЦПК України, представниця відповідачів адвокат Гаврилюк Х.С. засобами «Електронного суду» 13.05.2025 р. надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила суд, відмовити у задоволенні безпідставного позову, вказуючи на те, що в Персональному Меморандумі № АВ-14-01/00014 від 26.07.2019 р., укладеного між сторонами - відсутня конкретна дата введення об?єкта будівництва в експлуатацію, натомість вказаний орієнтовний (незапланований) строк введення об?єкта в експлуатацію, а тому відповідачами не порушено умов Персонального меморандуму щодо здачі об?єкта до експлуатації. Щодо понесених позивачкою збитків, зазначає, що ОК «Арт Вілль» не є стороною договору оренди та відповідно, правовідносини позивачки з ТОВ «Квадро Сервіс» ніяким чином не стосуються відповідачів, з огляду на те, що ОК «Арт Вілль» не змушував позивачку укладати такий договір оренди квартири та не несе тягар відповідальності за рішення позивачки укласти такий договір та його наслідки, беручи до уваги, що умови Персонального меморандуму, укладеного між позивачкою та ОК «Арт Вілль» не передбачено обов?язку відповідачів відшкодовувати витрати позивачки на оренду житла до моменту виконання умов Меморандуму, і що суперечить приписам ст. 22 ЦК України щодо визначення терміну збитків, які нібито зазнала позивачка, які такими не являються (а.с. 56-68).

Дослідивши матеріали справи, надані суду відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст.ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов?язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов?язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

За змістом ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд встановив, що 26.07.2019 р. між сторонами був укладений Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу № AB-14-01/00014, відповідно до п.п. 2.1,2.2 якого, за своєю правовою суттю є двостороннім правочином, який визначає істотні умови взаємодії кооперативу та асоційованого члену, спрямованої на досягнення передбаченої статутом мети діяльності кооперативу та задоволення потреб асоційованого члена, який у повному обсязі вніс пай, вступний та цільовий внески. Потреби асоційованого члена задовольняються шляхом виникнення у останнього, за результатами членства у кооперативі та виконання вимог Меморандуму, права асоційованого члена, передбаченого Меморандумом. Відносини між асоційованим членом та кооперативом регулюються діючим законодавством України Меморандумом та статутом кооперативу (а.с. 12-19).

Меморандум укладений сторонами з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб асоційованого члена шляхом виникнення у нього права асоційованого члена, передбаченого цим Меморандумом, та створення можливості зареєструвати право власності ссоційованого члена на об`єкт нерухомості у майбутньому.

Згідно з п. 1 Меморандуму, об`єкт нерухомості секція 14, квартира будівельний номер АДРЕСА_3 поверсі Об`єкта будівництва, схема якого зазначена у Додатку №1 «Схема Об`єкта нерухомості» до Меморандуму.

Вступ асоційованого члену до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви на ім`я голови кооперативу. Асоційований член після подачі заяви про вступ до кооперативу та підписання Меморандуму, зобов`язаний сплатити пай, вступний та цільовий внески у порядку та розмірах, визначених Меморандумом (пункт 2.3 Персонального меморандуму).

Отже, правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про кооперацію», укладеним між сторонами Персональним Меморандумом та статутом відповідачів.

Суд встановив, що відповідачами - виконано усі його зобов`язання перед позивачкою за ПМ № AB-14-01/00014, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.05.2025 р. № 426476855, згідно якої ОСОБА_1 07.10.2024 р. зареєструвала своє право власності на об`єкт нерухомості - квартиру загальною площею 26.5 кв.м., за адресою АДРЕСА_4 (а.с. 62).

Так, згідно з п. 6.1. Меморандуму, після внесення асоційованим членом 100% розміру цільового внеску та інших внесків за Меморандумом, і отриманням кооперативом документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом Об`єкта будівництва, протягом 30 робочих днів кооператив зобов?язується передати асоційованому члену, наступні документи, які посвідчують виникнення у асоційованого члена прав асоційованого члена на об`єкт нерухомості, введення його в експлуатацію та являються підставою для реєстрації права власності асоційованого члена на нього, як на нерухоме майно: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта будівництва, довідку про повну сплату внесків за Персональним Меморандумом.

В свою чергу, асоційований член зобов`язується прийняти, протягом 30 календарних днів з моменту надсилання кооперативом відповідного повідомлення, зазначені документи та здійснити реєстрацію свого права власності на об`єкт нерухомості.

З моменту виникнення у асоційованого члена прав асоційованого члена на об`єкт нерухомості, зобов`язання кооперативу за цим меморандумом - вважаються виконаними у повному обсязі.

Рішенням від 01.12.2004 № 18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

При цьому особа на власний розсуд визначає чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки саме цієї особи у сфері публічно-правових відносин.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Позивачка стверджує про порушення відповідачами строків здачі об`єкта в експлуатацію, у зв`язку з чим вона була вимушена орендувати житло.

Однак, відповідно до п. 4.2 Меморандуму встановлено орієнтовний строк введення об`єкта будівництва в експлуатацію до 30.06.2021 року.

При цьому, згідно вказаного пункту кооператив має право в односторонньому порядку змінити строк введення об?єкта будівництва в експлуатацію на строк до 12 місяців, і це не буде вважатися порушенням умов Меморандуму.

Зважаючи на право відповідачів продовжити строк введення об?єкта будівництва в експлуатацію на строк до 12 місяців, він орієнтовно припадав до 30.06.2022 р.

Суд зауважує, що в Меморандумі відсутня конкретна дата введення об`єкта в експлуатацію.

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 638 ЦК України зазначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положення частини першої статті 509 ЦК України визначають, що зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку.

Згідно статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Стаття 252 ЦК України дає визначення строку та терміну, а саме: 1) строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; 2) термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в постанові Верховного Суду від 22.07.2020 у справі № 369/6303/19 зазначено, що встановивши, що термін прийняття об`єкта будівництва до експлуатації в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартири конкретною датою не визначено, а вказана орієнтовна дата, а також те, що прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правових відносин, склад цивільно-правового порушення зі сторони відповідача відсутній. Це виключає можливість застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені).

Таким чином, оскільки у Персональному Меморандумі зазначено саме орієнтовний (не запланований) строк введення об`єкта будівництва в експлуатацію, відповідно до вказаної правової позиції Верховного Суду Відповідачем не порушено умов Персонального меморандуму.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2024 у справі № 757/25889/21-ц зазначив про необхідність розуміти різницю між «запланованим» та «орієнтовним» строком. Указані поняття не є тотожними.

В даному випадку дата прийняття будинку в експлуатацію була запланованою, а тому мала настати саме в той день, який був визначений договором купівлі-продажу майнових прав (31 жовтня 2019 року), тоді як орієнтована дата може змінитися у силу різних обставин, тому й указує на невизначеність умов такого правочину.

6 місяців, на які може товариство змінити дату прийняття будинку в експлуатацію, закінчилися 30 квітня 2020 року, відтак строк прострочення починає відлік із 01 травня 2020 року. Отже, і цей строк не є орієнтовним, а є чітко визначеним. ТОВ «Аркада-Будівництво» умов договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 28 березня 2018 року № МП63 щодо прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва у визначений договором термін, і передання у власність ОСОБА_1 права на квартиру. Невиконання умов договору має наслідком стягнення із товариства на користь позивача пені, розмір якої визначений у пункті 6.4 договору.

Тобто, у справі № 369/6303/19 у спірних правовідносинах сторони визначили строк введення об`єкта будівництва в експлуатацію як «орієнтовний», а у справі № 757/25889/21-ц - як «заплановани», та в свою чергу Верховний Суд визначив те, що такі поняття не є тотожними та що «орієнтовний» строк не є визначеним та вихід за його межі не є порушенням умов договору, а «запланований» строк є визначений конкретною датою та вихід за його межі є істотним порушенням умов договору.

Посилаючись у позовній заяві на ст.ст. 610,611,22,612,623,1166 ЦК України, позивачка вказує що відповідачі завдали їй збитки у вигляді майнової шкоди з огляду на укладання нею договору оренди квартири з ТОВ «Квадро Сервіс» та сплати орендної плати за оренду квартири на суму 16121,20 грн.

Суд зауважує, що відповідачі ОК «Арт Вілль» - не є стороною даного договору оренди і відповідно, правовідносини позивачки з ТОВ «Квадро Сервіс» - ніяким чином не стосуються відповідачів ОК «Арт Вілль», адже документальних доказів того, що відповідачі ОК «Арт Вілль» примушували або пропонували позивачці орендувати таку квартиру позивачкою суду не надані і є голослівними згідно ст.ст. 76-83 ЦПК Українии, а тому відповідачі не повинні нести тягар відповідальності та його наслідки за рішення позивачки укласти на свій ризик вказаний договір оренди з ТОВ «Квадро Сервіс».

З умов Персонального Меморандуму не вбачається обов`язку кооперативу відшкодовувати позивачці її особисті витрати на оренду житла до моменту виконання умов Меморандуму.

Позивачка наполягає на тому, що сплачена нею за оренду квартири орендна плата у сумі 16121,20 грн. є збитками, які вона понесла у зв`язку з порушенням (на її думку, що є повністю необгрунтованою) кооперативом строків введення об`єкта будівництва в експлуатацію.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є : 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

На думку суду, сплачені позивачкою в рахунок орендної плати кошти не підпадають під визначення поняття «збитки», наведеного у ч. 2 ст. 22 ЦК України, оскільки щодо позивачки - не відбулось пошкоджень чи знищень речей чи понесення нею витрат на відновлення її порушеного права з вини відповідачів ОК «Арт Вілль», та позивачка не втрачала доходів у зв`язку з діями відповідачів.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Суд наголошує - в Україні визнається і діє принцип Верховенства Права.

Конституція України - має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на її основі і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивачки до ОК «Арт Вілль» з приводу стягнення 16121,20 грн. орендної плати за договором оренди квартири № 112 від 24.06.2022 р., укладеним між позивачкою та ТОВ «Квадро Сервіс», а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,141,174,213,228,229,241-246,258,259,263-268,272,273 ЦПК, ст.ст. 3,11,15,22,251,252,626,638 ЦК України, Конституцією України, практикою ВС та ЄСПЛ, ЕКПЛ, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Арт Вілль» про відшкодування збитків відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 18.07.2025 р.

Суддя Гандзій Д.М.