Провадження №: 2/755/352/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( заочне )

"21" липня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Лазоришин А.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -

у с т а н о в и в :

30.09.2024 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, у якому просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що сторони у справі є рідними сестрами. Після початку повномасштабної агресії рф позивачка разом зі своїм чоловіком та дитиною, а також з відповідачкою та її дитиною ОСОБА_3 виїхали в село, аби убезпечити родину. Після 2 тижнів спільного проживання відповідачка залишила власну дитину з позивачкою і поїхала в м. Київ. В березні 2022 року усі повернулись в м. Київ і за цей час відповідачка жодного разу не поцікавилась своїм сином. Племінник позивачки ОСОБА_4 періодично проживав в родині позивачки, а коли жив зі своєю мамою, сусіди скаржились позивачці, що дитина не доглянута, сам гуляє на вулиці з невідомими чоловіками. В зв`язку з наведеним в кінці 2022 року позивачка забрала свого племінника до себе. З того часу дитина постійно проживає з позивачкою у її родині. Відповідачка зі своїм сином не проживає, вихованням і утриманням дитини не займається, не цікавиться життям хлопчика, його здоров`ям, інтересами не бере участь у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не утримує. Увесь цей час дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідачка ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною освіти. Відповідачка ніде не працює, є наркозалежною та веде аморальний спосіб життя. Відповідачка не має будь-якого спілкування з сином та позбавила дитину будь-якого зв`язку із нею. Відповідачка своїх батьківських обов`язків не виконує , не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Всіма питаннями виховання дитини позивачка займається самостійно, без участі та підтримки з боку відповідачки. Отже, мати свідомо нехтує своїми обов`язками. Рішенням служби у справах дітей хлопчик переданий на проживання в родину позивачки, що відповідає інтересам дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і у їх сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків. В інтересах дитини та для найбільш повного і всебічного захисту її прав, матір слід позбавити батьківських прав.

Ухвалою суду від 11.10.2024 року відкрите провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання, а також витребувано висновок про доцільність позбавлення матері батьківських прав.

Протокольною ухвалою суду від 04.12.2024 року закрите підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідачка неодноразово викликалась до суду, однак в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подала.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За змістом ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання ; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

В судовому засіданні сторона позивача жодних заперечень проти можливості розгляду справи в заочному порядку не висловлювала.

За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.

В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що має намір позбавити свою сестру батьківських прав, оскільки вона не виконує батьківських обов`язків, веде аморальний спосіб життя, син їй байдужий. Відповідачка не працює, сама позивачка допомагала їй і грошима, і продуктами. Відповідачка не водила дитину у садочок, а також не зареєструвала дитину для навчання в школі. Коли почалась повномасштабна агресія рф сестри зі своїми родинами виїхали з м. Києва в село. Так відповідачка прожила десь 2 тижні і повернулась в м. Київ, а дитину залишала з позивачкою. Пізніше хлопчик поїхав до своєї матері, але через деякий час позивачці зателефонувала знайома та повідомила, що дитина другу добу знаходиться на вулиці з якимись невідомими чоловіками. У зв`язку із наведеним позивачка забрала дитину до себе і з грудня 2023 року хлопчик проживає в родині позивачки. Позивачка вказує, що бажає позбавити свою сестру батьківських прав аби можна було оформити опіку над дитиною або всиновити племінника. Відповідачка на зв`язок не виходить, дитину не відвідує, хоча проживає поруч. Відповідачка зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами. Позивачка зазначає, що попереджала свою сестру про те, що позбавить її батьківських прав якщо вона не змінить такої поведінки. Відповідачка не вітає дитину зі святами, не надає утримання, навіть до школи хлопчика влаштовувала позивачка.

Статтею 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

У судовому засіданні суд вислухав думку дитини ОСОБА_3 , який дуже тяжко йшов на контакт, але зазначив, що матір свою не бачив давно.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання третьої особи про розгляд справи за відсутності представника, також в клопотання зазначено, що третя особа підтримує висновок про доцільність позбавлення матері батьківських прав.

Суд, вислухавши пояснення позивача, заслухавши думку дитини, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка та відповідачка є рідними сестрами (а.с. 9-11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , батьками якого є: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , при цьому відомості про батька дитини в актовому записі про народження вказані відповідно до положень ст. 135 СК України (а.с. 12-14).

Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №3 від 31.01.2023 року, тимчасово влаштовано малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в родину тітки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з правами опікуна (а.с. 15).

Згідно характеристики на дитину від СЗШ І-ІІІ ступенів №195 ім. В.І. Кудряшова, ОСОБА_6 навчається в першому класі повторно, так як за рішенням педагогічної ради залишений в 1 класі на другий рік. За час навчання він виявив середній рівень знань, оскільки навчається не в повну міру, потребує допомоги і постійного контролю з боку вчителя. Проявляє інтерес тільки до уроків математики. Швидкість сприйняття навчального матеріалу середня. Мовлення чітке, але не досить виразне. Читає в середньому темпі, виявляє розуміння фактичного змісту. Пише нерозбірливо. Хлопчик знаходиться під опікою ОСОБА_1 . Його біологічні батьки не цікавляться його життям та навчанням. Опікун ОСОБА_1 приділяє належну увагу навчанню і вихованню ОСОБА_4 , має хороший вплив на дитину. Вона постійно спілкується з класним керівником. ОСОБА_4 повністю забезпечений шкільним приладдям та одягом (а.с. 16).

Згідно Декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 17.11.2023 року, контактною особою по дитині, як пацієнту, є позивачка у справі (а.с. 17).

Згідно письмових пояснень ОСОБА_7 , остання добре знає сім`ю позивачки та її племінника ОСОБА_4 . Позивачка та її чоловік дбайливі батьки, до дітей ставляться з любов`ю та турботою, весь вільний час присвячують дітям. Матір ОСОБА_4 - ОСОБА_8 ніколи не бачила разом з сім`єю позивачки. Схоже мати ОСОБА_4 зовсім не цікавиться долею сина, оскільки віддала його родичам - родині позивачки (а.с. 18).

Згідно письмових пояснень ОСОБА_9 , остання є сусідкою позивачки, разом виховували дітей, спільно проводили час. Останнім часом разом з родиною позивачки, як член сім`ї, живе ОСОБА_4 - племінник позивачки. Знає позивачку та її чоловіка як відповідальних батьків, порядних, дружніх сусідів. Батьків ОСОБА_4 Ніколи не бачила (а.с. 19).

Згідно письмових пояснень ОСОБА_11 , остання добре знає родину позивачки, їхню доньку та племінника ОСОБА_4 . Позивачка та її чоловік відносяться до дітей гарно, разом гуляють та проводять час. Матір ОСОБА_4 ніколи не бачила разом з дитиною, до його виховання вона байдужа, та взагалі не цікавиться сином (а.с. 20).

Згідно письмових пояснень ОСОБА_12 , остання знає сім`ю позивачки як міцну родину, з теплими відносинами та твердими моральними устоями. Знає доньку позивачки та її племінника ОСОБА_4 , з якими товаришує син ОСОБА_12 . Діти зростають в добрій сімейній атмосфері, позивачка та її чоловік приділяють їм достатньо уваги та виховують їх разом, як рідних дітей, у батьківській любові і родинному затишку. З мамою ОСОБА_4 не знайома, ніколи її з дитиною не бачила, отже вона не є присутньою в житті дитини взагалі (а.с. 21).

Відповідно до положень ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За змістом висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.11.2024 року, комісією встановлено, що гр. ОСОБА_2 , перебуваючи поза шлюбом, ІНФОРМАЦІЯ_3 народила сина ОСОБА_3 . Малолітній ОСОБА_3 проживав з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Мати ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не створює умов для отримання дитиною освіти. 31.1-1.2023 року малолітнього ОСОБА_3 службою с справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації було тимчасово влаштовано в родину тітки ОСОБА_1 , яка піклується про племінника. В квартирі де поживає родина за адресою: АДРЕСА_1 , для малолітнього ОСОБА_3 , створено належні умови для проживання та гармонійного розвитку. Відповідно до характеристики наданої директором СЗОШ №195 м. Києва, вихованням малолітнього ОСОБА_3 займається ОСОБА_1 , яка забезпечує дитину шкільним приладдям та одягом, підтримує зв`язок з класним керівником. Біологічні батьки не цікавляться життям та навчанням дитини. Гр. ОСОБА_2 про засідання комісії була попереджена належним чином, на засідання не з`явилась, будь-яких пояснень щодо участі у вихованні та утриманні дитини не надала. Гр. ОСОБА_1 після прийняття рішення про позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 має намір взяти дитину під опіку. Приймаючи до уваги зазначене, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що вона ухилилася від виховання та утримання дитини (а.с. 39-40).

У даній справі суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її малолітньої дитини, ураховуючи всі встановлені судом обставини справи.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина перша статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150 СК України).

Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з частиною другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (N 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.

У даному випадку суд дійшов висновку про наявність свідомого ухилення та винної поведінки матері у не спілкуванні з дитиною та не прийнятті нею участі у її вихованні, оскільки відповідачка не була позбавлена можливості отримання інформації про місце проживання дитини, судом не встановлено наявності будь-яких перешкод для матері у спілкуванні з сином, непереборні обставини, які не дозволяють матері реалізовувати свій батьківський обов`язок, відсутні.

Суд ураховує, що відповідачка протягом тривалого терміну не спілкується з дитиною та не приймає участі у її вихованні, на виклики до суду не з`являлась, що вказує на її байдужість до життя дитини. Будь-яких спроб відповідачки налагодити контакт з сином судом не встановлено.

У рішенні від 30 червня 2020 року в справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько/мати не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків.

Також ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) зазначив про те, що якщо батько/мати не підтримують стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією.

Приймаючи рішення у цій конкретній справі, суд виходить з того, що на перше місце мають ставитись "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Із матеріалів справи чітко вбачається, що відповідачка протягом тривалого терміну не спілкується з дитиною, не приймає участі у її вихованні і такої своєї поведінки не змінює і не намагається змінити.

Врахувавши поведінку відповідачки та всі інші встановлені у цій справі обставини, відсутність будь-яких фактичних даних про те, що відповідачка намагалась відновити спілкування з дитиною та брати участь у її вихованні, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав, оскільки маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, свідомо ухиляється від їх виконання. У зв`язку з цим позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини позитивно вплине на долю дитини, забезпечить захист її прав та інтересів.

З урахуванням всіх встановлених обставин справи суд вважає за необхідне застосувати до відповідачки крайній захід - позбавлення її батьківських прав, оскільки відсутні будь-які факти та обставини, які б давали суду можливість прийти до висновку про те, що відповідачка може змінити свою поведінку по відношенню до дитини та бажає приймати участь у житті власного сина.

Врахувавши конкретні обставини справи, "якнайкращі інтереси дитини", а також те, що відповідачка не підтримує стосунків з сином протягом тривалого часу, не цікавиться його життям, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та спілкування з нею, і така поведінка відповідачки триває довгий час, суд дійшов висновку про застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав, оскільки відповідачка свідомо ухиляється від виконання зазначених батьківських обов`язків.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідачці створювали перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, тому, враховуючи відсутність будь-якої участі відповідачки у вихованні дитини тривалий час, існування реальної можливості виконання батьківських обов`язків, проте їх свідоме невчинення, відсутність зацікавленості у перебуванні дитини в навчальному закладі, станом її здоров`я та вихованням, суд дійшов висновку про задоволення позову про позбавлення батьківських прав.

У цій справі доведене нехтування відповідачкою потребами своєї дитини, порушення прав дитини на належне батьківське виховання та не виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо спілкування з дитиною та її виховання. Відповідачка не довела зміни своєї поведінки щодо дитини, реальне прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростувала свідомого нехтування обов`язками матері щодо власного сина.

Приймаючи рішення у справі, суд ураховує всі перелічені вище встановлені судом обставини справи та вбачає що відповідачка свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов`язків зі спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні, своєї поведінки не змінювала протягом тривалого часу, хоча мала можливість та час для виправлення свого ставлення до виховання сина, однак таких заходів не вжила, що підтверджує її неспроможність забезпечити необхідні умови для повноцінного розвитку дитини, тому позбавлення відповідачки батьківських прав є доцільним та спрямоване, перш за все, на захист прав та інтересів дитини.

У матеріалах справи відсутні докази, що відповідачка вживає заходів щодо спілкування з сином, цікавиться його станом здоров`я, внутрішнім світом, бере участь у вихованні дитини. Навпаки, встановлені судом обставини справи свідчать про свідоме та винне ухилення відповідачки протягом тривалого терміну від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тому наявні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав і саме таке рішення відповідатиме вимогам Закону України "Про охорону дитинства", Конвенції про права дитини, нормам СК України та інтересам малолітньої дитини.

Позбавлення відповідачки батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідачки є пропорційним меті позбавлення її батьківських прав.

Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Тобто, відповідачка не позбавлена можливості все ж таки змінити своє ставлення до сина та його виховання і у подальшому поставити питання про поновлення у батьківських правах (стаття 169 СК України), а також не позбавлена можливості звернутись до суду із заявою про надання їй права на побачення з дитиною (ст. 168 СК України).

Вирішуючи відповідний спір щодо позбавлення батьківських прав суд з урахуванням конкретних обставин цієї справи керувався правовими позиціями Верховного Суду викладеними у його постановах, зокрема у справі №202/7712/18 від 21.07.2021 року, №331/8310/15 від 02.08.2021 року, №203/3505/19 від 26.01.2022 року, №398/4299/17 від 27.01.2021 року та №202/7712/18 від 21.07.2021 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 51 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280, 281, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 7, 14, 19, 141, 142, 150, 153, 155, 157, 164, 166, 171 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Текст рішення складений 21.07.2025 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Дніпровським РВ ГУДМС України в м. Києві 16.01.2025 року);

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Поліської селищної територіальної громади (Київська область, Вишгородський район, с-ще Красятичі, вул. Воздвиженська, 81, ).

Суддя -