Справа №461/518/25
пр № 2/464/1049/25
У Х В А Л А

03 липня 2025 року Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Жили В.С.,

за участі: секретаря судового засідання Харук У.О.,

представника позивача Пославського Р.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Жили Володимира Сергійовича від розгляду цивільної справи за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до Галицького районного суду м. Львова з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 18.02.2021 у розмірі 68 503,34 грн.

Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 23.01.2025 означену справу передано на розгляд Сихівському районному суду м. Львова за підсудністю.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями позов передано на розгляд судді Жилі В.С.

Враховуючи малозначність справи, ухвалою судді від 25.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 03.07.2025, постановленою в судовому засіданні без оформлення окремого документа та занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено в усному клопотанні відповідача ОСОБА_1 про витребування у позивача матеріалів переписки між відповідачем та АТ КБ «Приватбанк».

Після проголошення означеної ухвали, відповідачем ОСОБА_1 усно заявлено про відвід судді Сихівського районного суду м. Львова Жили В.С.від розгляду справи № 461/518/25 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. На переконання заявника, відмова суду в задоволенні його клопотання про витребування доказів, а саме у позивача матеріалів переписки між відповідачем та АТ КБ «Приватбанк», викликає в нього сумніви в неупередженості та об`єктивності судді Жили В.С.,а відтак вважає, що є підстави для відводу судді від розгляду справи.

Частиною другою статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу (ч. 3 ст. 40 ЦПК України).

Оскільки заяву про відвід судді відповідачем заявлено безпосередньо в судовому засіданні у справі 03.07.2025, то згідно положень ч. 3 ст. 40 ЦПК України така підлягає розгляду судом який здійснює розгляд цивільної справи.

Розглянувши заяву про відвід судді та оглянувши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Підстави для відводу судді визначені статтями 36, 37 ЦПК України.

Пунктами 3, 5 частини першої статті 36 ЦПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу, якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Водночас незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (ч. 4 ст. 36 ЦПК України).

З огляду на наведені вище норми процесуального закону, будь-які доводи сторони щодо незгоди з процесуальним рішенням суду не можуть бути підставою для відводу судді.

Надаючи оцінку доводам заявника, вбачається, що такі зводяться до незгоди із процесуальними рішеннями головуючого у справі постановлення ухвали про відмову в задоволенні клопотання, що в силу положень ч. 4 ст. 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу судді.

За умовами ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Так, ухвалою суду від 03.07.2025, постановленою в судовому засіданні без оформлення окремого документа та занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено в усному клопотанні відповідача ОСОБА_1 про витребування у позивача матеріалів переписки між відповідачем та АТ КБ «Приватбанк», оскільки заявлене клопотання було не вмовтиване, доказів того, що такі матеріали у відповідача відсутні суду не надано, таке клопотання було заявлено після початку розгляду справи по суті та не повідомлено обставин, які унеможливлювали звернення з таким клопотанням раніше.

На переконання суду, незгода сторони з окремими процесуальними рішеннями судді не може свідчити про упередженість судді чи заінтересованість у результатах розгляду провадження. При цьому, оцінка наявності чи відсутності процесуальних порушень при розгляді справи надається судами вищих інстанцій при перегляді судових рішень в апеляційному чи касаційному порядку на підставі належно оформлених та поданих апеляційних чи касаційних скарг.

В свою чергу, безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Суд звертає увагу також на практику Європейського суду з прав людини в контексті неупередженості судді, який визначає два аспекти «неупередженості»: по-перше, суддя повинен бути суб`єктивно вільний від особистих упереджень або пристрасті, по-друге, він повинен бути об`єктивно неупереджений, тобто гарантовано виключати будь-які обґрунтовані сумніви щодо цього.

В аспекті суб`єктивного критерію суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У контексті об`єктивного критерію окремо ЄСПЛ відзначає поведінку суддів, а саме необхідно визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Надаючи оцінку доводам заявника суд констатує, що жодних доказів заінтересованості у результаті розгляду справи, як і упередженості чи необ`єктивності судді Жили В.С. заявником не надано.

У пунктах 1.1, 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів зазначено, що суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою.

Суддя дотримується незалежної позиції як щодо суспільства в цілому, так і щодо конкретних сторін судової справи, у якій він повинен винести рішення.

При виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів.

Враховуючи наведене, суд констатує, що об`єктивних даних та відповідних доказів про сумніви в об`єктивності та неупередженості судді заявником не надано, а відтак приходить до висновку про те, що законні підстави для задоволення заяви про відвід відсутні.

Керуючись статтями 36, 40, 259, 260 ЦПК України, суд,

постановив:

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Жили Володимира Сергійовича від розгляду цивільної справи за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються в апеляційну скаргу на рішення суду.

Повне судове рішення складено 09.07.2025.

Суддя Володимир ЖИЛА