Справа № 138/826/23
Провадження №:2/138/22/25
08.07.2025 м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:
головуючого судді Київської Т.Б.,
за участю: секретаря Бугери І.С.,
представника позивача Варцаби С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» до ОСОБА_1 про зобов`язання привести земельні ділянки в попередній стан,
Враховуючи зазначене, позивач просив суд ухвалити рішення яким зобов`язати відповідача звільнити вказані вище земельні ділянки шляхом викорчування багаторічних насаджень та зобов`язати відповідача привести земельні ділянки в придатний до використання за цільовим призначенням стан, а саме рілля.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27.03.2023 позов було залишено без руху.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 26.04.2023 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27.06.2023 постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23.08.2023 продовжено на 30 днів строк проведення підготовчого провадження у справі.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.10.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21.03.2024 постановлено повернутись до стадії підготовчого провадження у справі, призначено судову земельно-технічну експертизу, зупинене підготовче провадження у справі.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 26.04.2024 поновлено підготовче провадження у справі.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.08.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.10.2024 за клопотанням представника позивача викликано в судове засідання свідків.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.03.2025 піддано приводу в судове засідання свідка.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08.07.2025 задоволено клопотання представника позивача про відмову від частини позовних вимог та закрито провадження у справі в частині позовних вимог з приводу однієї земельної ділянки.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позові. Не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Під час судового розгляду зазначив, що відповідачем зрізано насадженні ним дерева, однак в грунті залишилось коріння, яке потрібно викорчувати, оскільки коли підприємство запустило на поле сівалку, то коріння дерев її пошкодило.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені завчасно та належним чином. Представник відповідача подав до суду чергове клопотання про відкладення судового засідання. Жодних доказів поважності причин неявки в судове засідання суду не надав. Відповідач про поважність причин неявки до суду не повідомив взагалі. Будь-яких заяв чи клопотань до суду не подавав, у тому числі і щодо його участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції на це засідання.
Під час судового розгляду справи та вступних слів відповідач зазначив, що з 2015 року вони з позивачем обмінялись земельними ділянками, на яких він здійснив насадження садку. Згодом відносини у них погіршились та позивач почав вимагати повернути йому земельні ділянки, що він і зробив. При цьому, не заперечив ту обставину, що земельні ділянки повернув разом із посадженими деревами, що і стало підставою звернення до суду позивача. Після цих пояснень відповідач попросив у суду час на досудове врегулювання спору та погодився вирубати насадженні ним дерева, про що його представником також було подано відповідне клопотання про відкладення розгляду справи (т.1, а.с.89), а також представником було подано клопотання до якого вона долучила фотознімки проведеної відповідачем роботи, тобто стрведжували той факт, що відповідач добровільно вирубав садок та привів земельні ділянки у попередній стан (т.1, а.с.99-103). Разом з тим, у квітні 2024 року після зміни представника, відповідач змінив свою позицію та під час судового засідання 14.11.2024 зазначив, що він помилився та зазначав про вирубання лише свого саду та про те, що на земельних ділянках, які є предметом спору він нічого не робив, пояснюючи це тим, що його садок межує із земельними ділянками позивача та деякі дерева заважали. Також стороною відповідача заперечувалось укладення будь-яких договорів суборенди земельних ділянок, оскільки жодних договір відповідач не підписував.
Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на позицію сторони позивача, ухвалою суду, яку було постановлено в судовому засіданні 08.07.2025, постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.
Згідно акту приймання-передавання земельної ділянки від 19.03.2021 орендар передав, а суборендар прийняв у користування вказану вище земельну ділянку (т.1, а.с.9).
Згідно акта приймання-передавання земельної ділянки від 19.03.2021 орендар передав, а суборендар прийняв у користування вказану вище земельну ділянку (т.1, а.с.19).
В матеріалах справи наявні довідки Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області №212 від 10.01.2023, №683 від 30.01.2023 про результати розгляду звернення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зі змісту якої слідує, зокрема, що протягом багатьох років між сторонами спору існують неприязні стосунки через суперечні земельні ділянки на території Могилів-Подільської територіальної громади, розташовані поряд з с.Суботівка Могилів-Подільського району Вінницької області. Звернення стосується орендованих СТОВ «Прогрес» та ОСОБА_1 земельних ділянок. У 2014 році між сторонами спору було досягнуто усної домовленості щодо користування земельними ділянками для створення умов сприятливого господарювання, внаслідок чого вони обмінялись земельними ділянками. У зв`язку з погіршенням відносин вирішили повернути свої земельні ділянки, однак у мирний спосіб вирішити дане питання не вдалося, тому зазначені особи звернулись до поліції (т.1, а.с.26).
Також суду було надано пояснення ОСОБА_1 , які відібрав поліцейський офіцер громади ОСОБА_7 в яких зазначено, зокрема, що сторони не погодили подальші умови користування земельними ділянками та ОСОБА_1 повернув позивачу земельні ділянки залишивши на них вирощений сад та ріллю (т1., а.с.27).
За клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 21.03.2024 було призначено судову земельно-технічну експертизу, однак відповідно до листа Вінницького відділення Київського НДІСЕ від 09.04.2024 судовий експерт повідомив, що вирішення питань поставлених судом перед експертом не належить до компетенції судової експертизи та роз`яснено, що визначення виду сільськогосподарських робіт, які необхідно виконати на землях сільськогосподарського призначення, належить до фахівців в галузі землеробства та агрономії.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні 17.12.2024 надала показання про те, зокрема, що вона є старостою Суботівського старостинського округу. Відповідно до її посадових інструкцій вона не має повноважень на будь-які дії пов`язані із земельними ділянками, цим займається земельний відділ Могилів-Подільської міської ради. Інформацією чи вирубував ОСОБА_1 садок посаджений на земельних ділянках, що розташовані за межами населеного пункту вона не володіє та не знає.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні 17.12.2024 надав показання про те, зокрема, що він є поліцейським офіцером громади, зокрема, с.Суботівка, а також ще 22 населених пункти. Йому відомо про те, що ОСОБА_1 здійснював вирубку садка сливи, посадженого на земельних ділянках, що розташовані за межами населеного пункту. Бачив особисто, як він корчував їх і свідок спілкувався із самим відповідачем під час цього. Між сторонами даного спору була усна домовленість щодо обміну земельними ділянками. Зі слів самого ж ОСОБА_1 позивач сказав йому, що кожен з них повертає собі належні їм земельні ділянки і тому він викорчовував садок. Чи були звернення до поліції з приводу даного садка зі сторони позивача чи відповідача він не пам`ятає. Разом з тим, йому не відомо на чиїх саме земельних ділянках відповідач викорчовував дерева, на позивача чи його власних.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні 27.05.2025 надав показання про те, зокрема, що ОСОБА_1 найняв його для здійснення вирубки садка у період з кінця 2023 року до весни 2024 року. Хто власник цих земельних ділянок на яких був садок не знає. ОСОБА_1 казав, що того його. Про причини вирубки він не знає.
Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав.
Аналогічна норма закріплена в ст. ст. 391 ЦК України, згідно якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити, зокрема з того, що відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
У п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 встановлено, що судам слід мати на увазі, що спори, пов`язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК (2768-14) шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК) .
Положеннями ст. 212 ЗК України встановлено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
Згідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 статті 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що визначено частиною 1 статті 81 ЦПК України.
З 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом № 1878-VI, якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону № 161-XIV були виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі.
До виключення вимоги обов`язкової державної реєстрації договорів оренди землі з тексту нормативно-правових актів Законом № 1878-VI одночасно існували такі підстави визнання договору укладеним: якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України); договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації (частина третя статті 640 ЦК України). Зокрема, статті 18 та 20 Закону № 161-XIV передбачали, щодоговір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації; укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.
Стаття 6 Закону № 161-XIV (у редакції Закону № 1878-VI) передбачає, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
З огляду на зазначене, поняття "державна реєстрація договору оренди землі" стосується правовідносин щодо оренди землі, які виникли до 01 січня 2013 року, а поняття "державна реєстрація права оренди на земельну ділянку" - правовідносин щодо оренди землі, які виникли після.
Натомість реєстрація права оренди та реєстрація договору про оренду є різними юридичними діями. Як правильно зауважив апеляційний суд, державна реєстрація речового права не може впливати на момент набрання чинності договором оренди землі.
Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Тобто державна реєстрація не є підставою набуття цивільних прав та обов`язків, вона засвідчує вже набуте особою право, це офіційне визнання державою юридичного факту.
З 01 січня 2013 року необхідно розмежовувати дату укладення договору оренди землі, яка обраховується з моменту досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов та його підписання у простій письмовій формі, і дату виникнення на підставі вказаного правочину речового права, яка пов`язана з моментом державної реєстрації права оренди.
Така позиція суду відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 березня 2024 року у справі № 902/1207/22 про те, що з 01 січня 2013 року державній реєстрації підлягав не сам договір оренди, а право оренди земельної ділянки.
Сторона відповідача заперечуючи проти позовних вимог зазначала, що вказані вище земельні ділянки у суборенді у відповідача не перебували, ними він не користувався, оскільки будь-яких договорів відповідач не підписував та в реєстрі речових прав відсутні відповідні відомості.
Разом з тим, доказів на підтвердження зазначених обставин суду надано не було. При цьому, зважаючи на відсутність необхідних документів, зокрема, вільних та експериментальних зразків підписів відповідача, для призначення судової почеркознавчої експертизи, суд був вимушений у судовому засіданні 08.07.2025 відмовити у задоволенні клопотання про призначення експертизи, не зважаючи на те, що представник позивача не заперечував проти задоволення такого клопотання та надання оригіналів договорів суборенди.
Так, як зазначено вище, на підтвердження того, що відповідач здійснив багаторічні насадження, позивачем надано суду копію пояснення ОСОБА_1 , де він вказав, що повернув СТОВ «Прогрес» земельні ділянки разом з вирощеним на них садком та ріллю.
Відповідач під час судового засідання 08.11.2023 підтвердив ту обставину, що між ним та позивачем була домовленість щодо обміну земельними ділянками, на яких він вирощував садок, однак в подальшому їх відносини погіршились та позивач вимагав повернути їх йому.
Також, суд не може відкинути ту обставину, що відповідач у період з грудня 2023 року по березень 2024 року здійснював добровільне викорчовування насаджених дерев, у зв`язку з чим у вказаний період ним подавались заяви про відкладення судового розгляду, з метою позасудового врегулювання спору. При цьому, сам же відповідач у період вирубки дерев, подав до суду фотознімки на підтвердження викорчування садка.
Одночасно, після зміни представника, уже під час судового засідання 14.11.2024 допитаний, як свідок відповідач, змінив свою позицію та заперечив вказані вище обставини, зазначивши, що він ніби то переплутав земельні ділянки, а садок він вирощував на власних земельних ділянках, а не на тих, які є предметом спору у даній цивільній справі і саме садок, який ріс на його земельній ділянці він викорчовував з кінця 2023 року.
Суд критично ставиться до таких показань відповідача та вважає, що вони спрямовані на ухилення від відповідальності, оскільки під час розгляду справи відповідачем визнавалась та обставина, що садок він посадив саме на ділянках, які перебували в оренді у позивача та в подальшому, під час судового розгляду, здійснив його викорчування саме на тих земельних ділянках, які були предметом спору.
Щодо заяви відповідача про постановлення окремої ухвали.
Так, ч.1 ст.262 ЦПК України передбачено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.12.2024 зазначила, що суд не постановляє окремих ухвал за клопотаннями сторін (аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14).
Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що він не позбавлений можливості подати заяву про вчинення кримінального правопорушення до відповідного правоохоронного органу самостійно, якщо на його думку наявні ознаки вчинення правопорушення, а не перекладати на суд своє таке бажання чи повноваження правоохоронного органу.
Таким чином, заява відповідача про постановлення окремої ухвали задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного вище ст.16, 391, 396 ЦК України, ст.152, 212 ЗК України, ст.12-13, 79-81, 259, 141, 263-268, 280-281 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Відмовити у задоволенні інших позовних вимог.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес», місце знаходження: вул. Пирогова, 39, оф. 520, м. Вінниця, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 18.07.2025.

Суддя: Т.Б.Київська