Справа № 570/2228/25
Номер провадження 2-др/570/12/25
"21" липня 2025 р. Рівненський районний суд Рівненської області у складі:
судді Гнатущенко Ю.В.
з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.
представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Зарицької К.Ю. в режимі відеоконференції 15.07.2025р.,
12.05.2025 р. представник позивача ОСОБА_2 адвокат Попов Р.М. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 19.06.2025 р. вказаний позов залишено без розгляду за заявою позивача про залишення позову без розгляду.
23.06.2025 р. представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Зарицька К.Ю. звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн.
В обґрунтування заяви представник відповідача наводить положення п.1 ч.3 ст.133, ч.1 та ч.3 ст.134, ч.8 ст.141, п.8 ч.3 ст.178, ст. 270 ЦПК України та вказує, що ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 14.05.2025 р. позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики прийнято судом та відкрито загальне позовне провадження; також ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 14.05.2025 р. було задоволено клопотання позивача про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна.
30.05.2025 р. відповідачем подано відзив, клопотання про визнання явки позивача обов`язковою, клопотання про витребування доказів, клопотання про застосування строків позовної давності, заява про письмове опитування позивача у порядку ст.93 ЦПК України.
На момент судового засідання 19.06.2025 р. з огляду на зміст матеріалів справи, правові позиції сторін були сформовані, сторонами до суду були подані всі процесуальні заяви по суті справи.
У відзиві на позовну заяву в розділі «Щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи» наведено, що орієнтовна сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката складає близько 60 000 грн.
Наводить положення ч.8 ст. 141 ЦПК України та вказує, що відповідна заява відповідача про орієнтовний розмір судових витрат міститься у відзиві на позовну заяву. Оскільки судове рішення ухвала про залишення позову без розгляду ухвалено 19.06.2025 р., при наявності відповідної заяви відповідача про понесення витрат на професійну правничу допомогу (на чому наголошено у відзиві на позовну заяву), зазначені докази та заява мають бути подані протягом 5 днів, тобто до 24.06.2025 р. включно.
У додатку до вказаної заяви долучаються докази понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн., що підтверджується належними та допустимими доказами: договором про надання правової допомоги, актом приймання-передачі правових послуг, звітом. Наведений розмір співвідноситься з обсягом проведеної роботи та підлягає стягненню з позивача.
Також своє звернення до суду обґрунтовує положеннями ч.9 ст. 141 ЦПК України та ч.5 ст. 142 ЦПК України, наводить п.38 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» та вказує, що позивачем було створено штучно необґрунтований позов (достовірно знаючи, що умови позики виконані давно), і як наслідок, відповідач був вимушений звернутися за правовою допомогою та взяти на себе відповідні фінансові зобов`язання.
По суті, має місце недобросовісне звернення позивача з позовом до суду, здійснюючи це умисно за спливом дев`яти років від дати формування правовідносин між сторонами. З системного тлумачення положень ч.ч. 4,5 ст. 142, ч.9 ст. 141 ЦПК України вбачається, що необґрунтовані дії позивача, як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.
Позивачем умисно було подано позовну заяву, намагаючись безпідставно стягнути грошові кошти, сподіваючись що у відповідача не залишилося підтверджень сплати грошових коштів (з огляду на термін спливу правовідносин). Коли було сформовано всі необхідні документи, як заперечення по справі, позивачем було подано заяву про залишення позову без розгляду, чим підтверджується правдивість та вірність заперечень відповідача, та процесуальне зловживання позивачем.
В обґрунтування заперечень представник відповідача вказує, що позивач категорично заперечує з приводу задоволення наведеної заяви та прийняття додаткового рішення, розміру судових витрат на правничу допомогу як очевидно необґрунтованого, незаконного, неспівмірного із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг.
Наводить положення ч.1 ст.270 ЦПК України та вказує, що розгляд справи по суті та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподілу судових витрат не відбулося. Клопотання, які подавав відповідач, не розглядалися, рішення по ним не приймалися.
Представник відповідача не заявляла при розгляді заяви про залишення позову без розгляду вимог про розподіл судових витрат, а навпаки повідомила, що не має жодних заяв та клопотань.
Судове засідання у справі відбулося всього один раз, на ньому вирішувалося всього одне питання: про залишення позову без розгляду. Засідання відбулося онлайн через систему ВКЗ в «Електронному суді», без виїзду представників до приміщення суду.
Тому відповідачу має бути відмовлено у прийнятті додаткового рішення, адже у суду відсутній обов`язок ухвалювати додаткове рішення.
Позивач просить критично віднестися до маніпуляцій зі сторони відповідача та надуманого обвинувачення щодо нібито обману відносно відомих обставин справи та зловживання процесуальними правами.
У заяві про залишення позову без розгляду, також у поясненнях представника позивача було однозначно повідомлено, що позов залишається без розгляду, адже відповідач у відзиві та запереченнях заявив, що не отримував письмові вимоги від позивача на адресу: АДРЕСА_1 , бо будинку АДРЕСА_2 не існує, а є лише будинок 28-б. Такий реквізит має суттєве значення з точки зору правового регулювання, оскільки строк договору залежить саме від направлення Вимоги, оскільки змістом наголошене: «повернути в строк не пізніше трьох місяців з дати першої вимоги».
Відповідач у відзиві та запереченнях вказує, що не знав, що потрібно повернути борг, бо його нібито належним чином не повідомили, хоча позивач два рази надсилала письмову вимогу про повернення боргу у розмірі 10 000 доларів США на його адресу реєстрації (докази відправки наявні у матеріалах справи та подавалися разом із позовною заявою), а коли відповідачу надали строк на повернення коштів після залишення позову без розгляду він змінив позицію та заявляє про зловживання процесуальними правами і при тому ще бажає збагатитися на 30 000 грн. за рахунок позивача, права якої порушив.
У своїй заяві відповідач вкотре повідомляє, що нібито повернув борг позивачу. Звертають увагу суду на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують цю обставину. Щодо банківських виписок, які надає відповідач потрібно однозначно визначитися, що у призначенні платежу у жодній виписці не вказано, що ОСОБА_1 здійснював переказ Лементар Д.А. на погашення боргу за розпискою від 28.07.2016 р., а відтак повернення боргу не відбулося.
Також вказують щодо зазначеного відповідачем переліку клопотань, включених у вартість послуг, вважають, що у них не було сенсу, адже їх зміст за своїм процесуальним наповненням цілком міг бути викладений у відзиві. Такі послуги адвоката у цій частині справи не відповідають критерію розумності, адже у них не було потреби. 30 000 грн. є занадто завищено сумою за адвокатські послуги, судовий збір у якій становив 4150 грн. Вартість 30 000 грн. є очевидно неспівмірною із складністю справи, де відбулося лише одне судове засідання у підготовчому провадженні, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим часом на надання таких послуг, а відтак просять відмовити у задоволенні цієї вимоги.
У судовому засіданні представник відповідача підтримала заяву про ухвалення додаткового рішення та просить її задовільнити. Пояснила, що у відзиві на позов вказана орієнтовна сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення. Заяв, клопотань не подано.
Вислухавши представника відповідача адвоката Зарицьку К.Ю., дослідивши матеріали та обставини справи, суд прийшов до висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення не підлягає до задоволення.
Судом встановлено, що до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики шкоди звернулася ОСОБА_2 .
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 19.06.2025 р. вказана заява залишена без розгляду в порядку п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Як убачається з матеріалів справи, позовна заява була сформована в системі «Електронний суд» 09.05.2025 р. та зареєстрована судом 12.05.2025 р. вх. 8204; ухвалою суду від 14.05.2025 р. у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання; ухвалою суду від 14.05.2025 р. вжито заходів забезпечення позову.
30.05.2025 р. до суду надійшов відзив вх. 9660, в якому (а.с.48 зворот), представником відповідача адвокатом Зарицькою К.Ю. вказано: «З огляду на обсяг необхідних послуг адвоката, орієнтовна сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката складає близько 60 000 грн. Звіти, рахунки, платіжні документи в підтвердження розміру витрат, понесених позивачем на професійну правову допомогу, будуть подані до суду в порядку передбаченому ст.141 ЦПК України, тобто до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву».
05.06.2025 р. до суду надійшла відповідь на відзив. (а.с. 69-72).
11.06.2025 р. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с.89-91).
19.06.2025 р. представником позивача адвокатом Поповим Р.М. подано до суду в системі «Електронний суд» заяву про залишення позову без розгляду, керуючись п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно ч.9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.
Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.
Відповідно до роз`яснень, які міститься у п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.
Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Таким чином, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Суд зазначає, що залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Разом з тим, заява представника відповідача містить доводи та докази необґрунтованості дій позивача. Відповідно до п.5 ч.1, ч.ч. 2, 3 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Таким чином, вимоги клопотання представника позивача адвоката Попова Р.М. про залишення позову без розгляду та повернення позивачу судового збору з державного бюджету у розмірі 4150грн.підлягають задоволенню.»
Уданому випадку, суд зауважує, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно з ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Отже, за правилами ч.ч. 5-6 ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України передбачають умисні недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.
Для задоволення вимог про компенсацію здійснених судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Судом 14.05.2025 р. було відкрито загальне позовне провадження у справі та забезпечено позов (а.с. 22 - 24).
Отже, судом було з`ясовано місце реєстрації відповідача та виконання позивачем вимог ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме: позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
Після реалізації учасниками справи свого права на подачу заяву по суті справи з приводу обставин спору представник позивача адвокат Попов Р.М. подав заяву про залишення позову без розгляду.
Відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Отже, судом встановлено необґрунтованість дій позивача.
Натомість, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати. після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
У постанові Верховного Суду від 10.01.2024 року у справі № 285/5547/21 колегія суддів вказала, що у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
До заяви про розподіл судових витрат представник відповідача долучила Договір про надання правничої (правової) допомоги від 19.05.2025 р., за п. 8 Гонорар якого: «Гонорар Адвоката обчислюється у погодинний оплаті в розмірі 2500 грн. за годину. Погодинна ставка застосовується із шестихвилинним дискретним кроком (0,1 години), тобто витрачений час округлюється до найближчого більшого значення, кратного 0,1 години. Клієнт оплачує додатково фактичні витрати.» та за п. 10 Здача-приймання послуг якого: «Оплата гонорару на підставі звіту Адвоката є підтвердження прийняття таких послуг. Здача-приймання наданих правових послуг може також оформлюватися актом здачі-приймання, додатковою угодою, надання послуг належним чином з повідомленням Клієнту в усній формі або передачею інформації дистанційними засобами зв`язку»; Акт здачі-приймання наданих послуг по договору про надання правничої (правової допомоги) від 22.06.2025 р.; Звіт за договором про надання правничої (правової) допомоги від 19.05.2025 р. від 22.06.2025 р.
Обґрунтувань поважності причин не подання вказаних доказів Рівненському районному суду Рівненської області до прийняття ухвали суду у справі представник відповідача не надала, лише вказала, що у відзиві було зазначено орієнтовну суму витрат на професійну правничу допомогу адвоката, яка складає 60 000 грн.
Однак, як вже встановлено, договір про надання правничої допомоги б/н між відповідачем ОСОБА_1 та адвокатом Зарицькою К.Ю. укладений 19.05.2025 р. не був поданий до прийняття ухвали суду, а обґрунтувань поважності причин його не подання сторона відповідача не надала.
З огляду на зазначене, заява про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення витрат на правничу допомогу у є необґрунтованою та правових підстав для її задоволення немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 137,141,142, 260, 261, 270 353,354,355 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Зарицької К.Ю. про ухвалення додаткового рішення по справі №570/2228/25 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн. - відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гнатущенко Ю.В.