Справа № 183/3061/25
№ 2/183/3114/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року місто Самар Дніпропетровської області

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Дубовенко І.Г., за участю секретаря судового засідання Зозулі В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Самарівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - Перша Самарівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності, суд -

у с т а н о в и в :

31 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Самарівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - Перша Самарівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем за заповітом якої був ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, але не переоформив своїх спадкових прав. За оформленням своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_2 , позивач звернулася до державного нотаріуса Першої Самарівської держаної нотаріальної контори Дніпропетровської області, але, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка позивачу було відмовлено, про що видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 березня 2025 року, в якій вказано, що спадкоємцем не наданий документ, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок, оскільки у свідоцтві про право власності на житловий будинок (домоволодіння) від 04.04.1985, в графі власник зазначено - російською мовою « ОСОБА_4 », хоча згідно паспортних даних дійсне ім`я спадкодавця - ОСОБА_5 . У зв`язку із наявними розбіжностями у написанні імені спадкоємця - власника спадкового майна у свідоцтві про право власності на житловий будинок (домоволодіння) від 04.04.1985, виданого на підставі рішення виконкому Новомосковської міської ради депутатів трудящих № 80, позивач позбавлена права на спадкування, а тому змушена звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав.

Відповідачем відзиву на позов не подано.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2025 року провадження у справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 29 квітня 2025 року за завою представника позивача витребувані докази у справі.

15 травня 2025 року надійшли матеріали інвентаризаційної справи на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

21 травня 2025 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи, заведена після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також відомості про те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилась.

Ухвалою суду від 28 травня 2025 року закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подане клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подавши заяву в якій просить розглянути справу за відсутності їхнього представника.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 13 лютого 1987 року, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 04 квітня 2007 року Новомосковським МВ УМВС України в Дніпропетровській області, та відомостями виконавчого комітету Самарівської міської ради за вих. 228/0/2-25 від 06.02.2025.

Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 14 травня 1977 року Новомосковським міським РАЦС Дніпропетровської області, 14 травня 1977 року зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 його батьками вказані: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складений відповідний актовий запис № 509 від 20 червня 2017 року.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Новомосковським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпропетровській області складений відповідний актовий запис № 92 від 02 лютого 1987 року.

З копії свідоцтва про право особистої власності від 04 квітня 1985 року на житловий будинокза адресою: АДРЕСА_2 вбачається, що свідоцтво про право приватної власності видане російською мовою - « ОСОБА_4 » на підставі рішення виконкому Новомосковської міської Ради народних депутатів № 80 від 08.02.1985 року.

Згідно заповіту від 26 січня 1984 року посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори за реєстровим № 261, ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла своє майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 .

Згідно акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію домоволодіння, вбачається, що (зазначено російською мовою) «14 ноября 1984 года застройщик ОСОБА_4 закончила строительство дома и надворных строений по АДРЕСА_2 ».

З копії домової книги вбачається, що зареєстрованими в будинку АДРЕСА_1 були ОСОБА_3 з 30.10.1979 (знята з реєстрації в зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_5 ), ОСОБА_2 (також знятий з реєстрації в зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

З інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 , вбачається, що за реєстровим № Д№2стр.271 на підставі свідоцтва про право приватної власності від 04 квітня 1985 року право власності на вказаний будинок зареєстроване за (російською мовою) ОСОБА_4 .

З копії спадкової справи № 372/2017, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що:

- 11 листопада 2017 року з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті батька на користь матері ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_9 ;

- 11 листопада 2017 року з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті батька на користь матері ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_10 ;

- згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 49830566 від 11 листопада 2017 року - заповіт від імені ОСОБА_2 не посвідчувався.

- з довідки за № 228/0/2025 від 06 лютого 2025 року, виданої відділом реєстрації та обліку виконавчого комітету Самарівської міської ради, вбачається, що ОСОБА_2 був зареєстрований та постійно проживав до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним були зареєстровані: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , серед вказаних осіб спадкоємцями першої черги на спадкування є дружина померлого - ОСОБА_1 та його сини: ОСОБА_10 та ОСОБА_9

- з довідки за № 227/0/2025 від 06 лютого 2025 року, виданої відділом реєстрації та обліку виконавчого комітету Самарівської міської ради, вбачається, що ОСОБА_3 була зареєстрована та постійно проживала до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою ніхто з нею не був зареєстрований.

- згідно листа Другої Самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області № 143/0116 від 26 лютого 2025 року вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилась;

- 28 лютого 2025 року з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 звернулась його дружина ОСОБА_1 ;

Державним нотаріусом Першої Самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Голубовою О.С. 04 березня 2025 року відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що спадкоємцем не наданий документ, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Аналізуючи надані позивачем та досліджені в судовому засіданні письмові докази суд вважає, що юридичний факт, який просить встановити заявник, знайшов своє підтвердження та його об`єктивність не викликає сумніву у суду. А тому, враховуючи зазначені вище обставини та положення діючого законодавства, приймаючи до уваги, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, а саме: для оформлення спадкових прав, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо встановлення факту належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 правовстановлюючого документу.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Стаття 5 ЦК України (2003р) визначає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до п. 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.

У відповідності до ч.1 ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

За приписами ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

У відповідності до п. 109 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 № 18/5, чинного на час відкриття спадщини, Свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Згідно абз. 4 п. 112 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 № 18/5, чинного на час відкриття спадщини, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Згідно з абз. 1 п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 № 18/5, чинного на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу (1540-06). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним.

Відповідно до п. 114 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 № 18/5 чинного на час відкриття спадщини, державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які подали заяву, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи.

У постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №305/235/17 зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Нормою ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 41 Конституції України, визначено, що право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За правилами ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

У відповідності до ст. 392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину за заповітом, оскільки фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на житловий будинок, який він прийняв у спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_3 . Єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після його смерті є ОСОБА_1 , яка на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, звернулася у строки передбачені чинним законодавством до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

А тому позовні вимоги позивача про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 - підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Самарівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - Перша самарійська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності - задовольнити.

Встановити факт, що житловий будинок (домоволодіння), розташований в АДРЕСА_1 на підставі свідотцва про право особистої власності від 04 квітня 1985 року, виданого на підставі рішення виконкому Новомосковської міської ради депутатів трудящих № 80 від 08 лютого 1985 року належав ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок з надвірними прибудовами та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , електронна пошта: відсутня).

Відповідач: Самарівська міська рада Дніпропетровської області(, адреса місцезнаходження: вул. Гетьманська, буд. 14 м. Самар, Дніпропетровської області, 51206, електронна пошта: ).

Третя особа: Перша Cамарівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області (, адреса місцезнаходження: вул. Гетьманська, будинок 22, м. Самар, Дніпропетровської області, 51200, електронна пошта: ).

Суддя І.Г.Дубовенко