Провадження № 22-ц/812/1249/25 Головуючий суду першої інстанції Ротар М.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 року м. Миколаїв Справа № 473/3436/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Крамаренко Т.В., Ямкової О.О.,

при секретарі судового засідання Шурмі Є.М.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Ротар М.М., в залі судового засідання м. Вознесенськ, за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та виправлення арифметичної помилки щодо розподілу судових витрат за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління державної казначейської служби України у Вознесенському районі Миколаївської області, Кредитна спілка «Кредитний альянс» про стягнення майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі Перший відділ ДВС), третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Управління державної казначейської служби України у Вознесенському районі Миколаївської області, Кредитна спілка «Кредитний альянс» про стягнення майнової та моральної шкоди.

В позові просила суд стягнути з відповідача, держави Україна в особі Першого відділу ДВС на її користь незаконно списані у межах виконавчого провадження № 23673841 грошові кошти 13 253.66 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн, витрати на правничу допомогу 10 000 грн та судовий збір.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 березня 2025 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Перший відділ ДВС повернути ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 13 253.66 грн, які були списані з банківського рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» у межах виконавчого провадження № 23673841.

Стягнуто з Першого відділу ДВС на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Стягнуто з Першого відділу ДВС на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову у розмірі 605.60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

05 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення та виправлення арифметичної помилки.

Заяву мотивувала тим, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області 27 березня 2025 року її позов задоволено частково.

В результаті розгляду судом даної справи лишилося не вирішеним питання про судові витрати, які понесла позивачка ОСОБА_1 , оскільки на підставі частини 8 статті 141 ЦПК України вона скористалась правом надати докази заявленого розміру витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення, про що було зроблено відповідну заяву згідно вимог чинного законодавства.

У судовому рішення в абзаці щодо підрахунку пропорційного розміру задоволених позовних вимог зазначено: «Звертаючись до суду з даним позовом, стороною позивача сплачено судовий збір за подання позову в сумі 2 422,40 грн., що підтверджено квитанціями (а.с.22,23). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відсоток задоволених позовних вимог, який складає 25% (5000х100:20000), то суд стягує з відповідача судовий збір 605,60 грн. ( 2422,40х25:100)».

Проте, вимогами що входять до предмету доказування у даній справі є 2, а саме стягнення на користь позивачки 13 253.66 грн незаконно списаних з банківського рахунку та вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000грн, яку судом було задоволено у розмірі 5 000 грн.

Отже відсоток задоволених позовних вимог складає 78.5%, тому суд має стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 901.58 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 7 850 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з Першого відділу ДВС на її користь судових витрат, а саме: витрат на правничу допомогу у сумі пропорційній задоволеним позовним вимогам 7 850 грн, судовий збір у сумі 1 901.58 грн, і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 460 грн.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2025 року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області 27 березня 2025 року було вирішено всі позовні вимоги викладені в позовній заяві в тому числі і позовні вимоги, щодо судових витрат на правничу допомогу, про стягнення яких було зазначено представницею позивачки в прохальній частині позову. При цьому у задоволенні вимоги про стягнення на користь позивачки витрат на правничу допомогу відмовлено у зв`язку з не наданням стороною доказів, на підтвердження понесення вказаних витрат.

Фактично в даному випадку позивач просить змінити суть основного рішення через незгоду з таким, що суд не вправі зробити.

Оскільки позовні вимоги щодо судових витрат на правничу допомогу вирішено рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області 27 березня 2025 року, відсутні підстави для задоволення заяви позивачки про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат.

Суд дійшов висновку, що в рішенні відсутня арифметична помилка, в рішенні обґрунтовано стягнення саме такої суми судового збору як зазначено в резолютивній частині рішення. Фактично позивачка не згодна із сумою судового збору, який стягується на її користь, однак вказане не можливо усунути шляхом виправлення арифметичної помилки, а повинно бути предметом розгляду апеляційним судом за апеляційною скаргою позивачки.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила її скасувати та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що жодної аргументації відносно заяви позивачки у судовому засіданні надати у передбачений законом строк докази на підтвердження судових витрат, заявлених до стягнення у розмірі 10 000 грн судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі наведено не було.

Суд першої інстанції порушив вимоги чинного законодавства щодо забезпечення права позивачки на справедливий суд закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, адже судом не було належним чином розглянуто заяву позивачки та надані протягом встановленого частиною 8 статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку після ухвалення рішення суду докази понесених позивачкою витрат на правову допомогу.

Крім того, суд взагалі не обґрунтував відмову щодо задоволення вимог про відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 460 грн, докази щодо яких було додано до заяви про ухвалення додаткового рішення та виправлення арифметичної помилки.

Також судом було порушено строки розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, адже її було розглянуто лише 12 травня 2025 року.

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, повідомлені судом належним чином про дату, час і місце розгляду справи. З огляду на приписи частини 2 статті 372 ЦПК України колегія судді апеляційного суду розглянула справи без участі учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 141 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У частині 8 статті 141 ЦПК України не встановлено вимог до форми заяви про надання доказів щодо витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Тому такі заяви можуть подаватись суду як в усній, так і в письмовій чи електронній формі. (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2021 року у справі № 755/4466/20-ц).

Як в доктрині, так і практиці касаційного суду, звертається увага на існування службових строків: (а) процесуальні дії суду та учасників судового процесу мають здійснюватися лише в рамках відповідних стадій судочинства, у послідовності та в межах певного часу, зокрема визначених процесуальних строків для учасників справи та строків судової діяльності, встановлених законом для суду (службові строки) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 серпня 2020 року в справі № 178/14/20 (провадження № 61-9921св20)); (б) строки судової діяльності (службові строки) відрізняються від процесуальних строків за своєю сутністю. Вони не впливають на реалізацію суб`єктивних процесуальних прав сторонами, іншими особами, які беруть участь у справі. Пропущення службового строку не знімає із суду обов`язку вчинити процесуальну дію або комплекс процесуальних дій (див., зокрема, Курс цивільного процесу: підручник за ред. В. В. Комарова. - Х. : Право, 2011. - С. 432). Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України). Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина 1 статті 127 ЦПК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2023 року у справі № 752/11324/14-ц ).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що:

«Велика Палата Верховного Суду вважає, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17. Станом на час прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови у цій справі у матеріалах справи була лише довідка-розрахунок № 01 витрат на професійну правничу допомогу станом на 27 лютого 2018 року на суму 73 703,20 грн. До касаційної скарги відповідачка не долучила новий розрахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу та не додала його впродовж усього касаційного провадження. Вже після прийняття постанови у цій справі і після закінчення п`ятиденного строку, передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, відповідачка надала новий розрахунок понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, який доповнила витратами на суму 50 894,40 грн. Велика Палата Верховного Суду вважає, що відповідачка пропустила строк для подання доказів понесених витрат.

При цьому у своєму клопотанні від 22 листопада 2019 року відповідачка не просила поновити пропущений процесуальний строк та не вказала про поважність причин його пропуску. У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду вважає, що в частині вирішення питання про стягнення витрат у розмірі 50 894,40 грн заяву відповідачки необхідно залишити без розгляду. Дані докази були надані ОСОБА_1 поза межами строку, встановленого частиною 8 статті 141 ЦПК України».

27 березня 2025 року Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ухвалив рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено- повне чи скорочене).

05 квітня 2025 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення та виправлення арифметичної помилки.

Відтак заявницею пропущений 5-денний строк, визначений частиною 8 статті 141 ЦПК України , для подання доказів на підтвердження понесених судових витрат, клопотання про поновлення цього пропущеного строку заявлено не було.

За такого, розглядаючи заяву ОСОБА_1 в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції повинен був залишити таку заяву без розгляду.

При визначенні арифметичної помилки у розрахунку судового збору, суд першої інстанції правильно послався, що із заяви позивачки встановлено, що вона не погоджується з розрахунком судового збору, зробленого судом першої інстанції за результатами її позову. За такого, передбачено іншій порядок визначення розміру судового збору, а саме оскаржування судового рішення в частині визначення розміру судового збору, що було зроблено позивачкою.

За результатами розгляду її апеляційної скарги на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 березня 2025 року, постановою Миколаївського апеляційного суду від 08 липня 2025 року, рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору змінено.

Що стосується витрат ОСОБА_1 на інформаційне - технічне забезпечення розгляду справи, а саме, як зазначає скаржниця пов`язані з витратами останньої на оплату поштових відправлень до судів та відповідача, у розмірі 460 грн, то суд першої інстанції правильно відмовив у відшкодування таких витрат, оскільки відповідно до приписів частини 3 статті 133 ЦПК України, такі витрати не відносяться до судових витрат, понесених під час розгляду справи, отже не підлягають відшкодуванню у складі судових витрат.

З огляду на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу не відповідають нормам процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали в цій частині, тому заяву ОСОБА_1 про стягнення з Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), витрат на професійну правничу допомогу необхідно залишити без розгляду. В іншій частині зазначену ухвалу залишити без змін.

Щодо судових витрат.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено, зокрема, й витрати на професійну правничу допомогу (частина 1, 3 статті 133 ЦПК України).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000 грн.

Оскільки за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 зміна судового рішення в частині відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу не є підставою для перерозподілу судових витрат, то судові витрати пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржницю.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2025 року в частині відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу змінити.

Заяву ОСОБА_1 про стягнення з Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), витрат на професійну правничу допомогу залишити без розгляду.

В іншій частині оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.В. Крамаренко

О.О. Ямкова

Повне судове рішення складено 22 липня 2025 року.