Справа № 683/1228/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Кутасевич О.Г.,

за участі секретаря судового засідання Братенка В.В.,

представника позивача адвоката Вонсовича М.М.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів цивільну справу №683/1228/25, 2/683/856/2025 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вонсович Михайло Михайлович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вонсович М.М., звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , і просив визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на:1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку з кадастровим номером :03:021:0430 площею 0,5954 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що її чоловік ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Старокостянтинів Хмельницької області. На день смерті вони були розлучені проте проживали разом за однієї адресою, вели спільне господарство та мали спільний побут.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 листопада 2020 року у справі №683/2203/20 визнано фіктивним розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_4 , яке мало місце 30 червня 2018 року та встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

Станом на 26 вересня 2019 року ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , разом з ним були зареєстровані ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій він заповів усе своє майно відповідно до заповіту.

Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 05 лютого2021 року №63444220 спадкова справа №67161826 зареєстрована за заявою ОСОБА_1 .

Інші спадкоємці заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавали, а відтак не прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Оскільки приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Макаренко Т.Г. № 192/02-14 від 17 липня 2025 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину до майна померлого, у зв`язку з наявністю заповіту на ОСОБА_2 , факт прийняття спадщини якою доведено та підтверджується довідкою Григорівської сільської ради №1032 від 06 серпня 2020 року.

Позивачка вважає, що сама лише реєстрація разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не свідчить про прийняття спадщини, оскільки рішенням Старокостянтинівського районного суду від 17 листопада 2020 року встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 проживав не за місцем своєї реєстрації.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за вказаною адресою хоч і зареєстровані, проте не проживають, тому не можуть вважатися таким, що прийняли спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 17 липня 2025 року за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У підготовчому засіданні представник позивачки адвокат Вонсович М.М. подав заяву, у якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив позов задовольнити з наведених у позові підстав.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду заяви, якими позов визнали в повному обсязі та просили позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд уважає за можливим ухвалити рішення про задоволення позову відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України, оскільки визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Старокостянтинові Хмельницької області помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області серії НОМЕР_1 від 27 вересня 2019 року.

На підставі рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 листопада 2020 року у справі №683/2203/20, провадження 2/683/1098/2020 визнано фіктивним розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яке мало місце 30 червня 2018 року та встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_3 . Судове рішення набрало законної сили 24 грудня 2020 року.

Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 29 січня 2021 року повторно видано свідоцтво серії НОМЕР_2 про шлюб, зареєстрований 29 серпня 1984 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Як вбачається із листа виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області № 63/02-40-736/2025 від 19 березня 2025 року станом на 26 вересня 2019 року ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . разом з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до заповіту, посвідченого 11 березня 2019 року приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Лавутою Ю.А. та зареєстровано в реєстрі за № 182 ОСОБА_4 усе своє майно заповів ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на:

- 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яке належало померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 листопада 1993 року, видане відділом приватизації Старокостянтинівського заводу пресових вузлів, власником іншої частини вказаної квартири є ОСОБА_1

- 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належало померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 квітня 2016 року серії НАІ 642575;

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:021:0430 площею 0,5954 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №116985 від 22 травня 2007 року.

Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 05 лютого 2021 року № 63444220 спадкова справа № 67161826 зареєстрована за заявою ОСОБА_1 , яку остання подала 05 лютого 2021 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались.

Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Макаренко Т.Г. № 192/02-14 від 17 липня 2025 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину до цілої частки майна померлого у зв`язку із наявністю заповіту на ОСОБА_2 , факт прийняття спадщини якою доведено та підтверджується довідкою Григорівської сільської ради №1032 від 06 серпня 2020 року.

Указані обставини підтверджуються також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 57788347 від 20 квітня 2016 року, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021 від 08 лютого 2021 року, матеріалами спадкової справи №14/2021, заведеної до майна померлого ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

У встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач ОСОБА_2 не зверталася. Спадкову справу заведено 05 лютого 2021 року на підставі заяви про прийняття спадщини позивачки ОСОБА_1 .

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

На день смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані за місцем реєстрації померлого: АДРЕСА_2 .

Водночас фактичне місце проживання ОСОБА_4 було відмінним від місця реєстрації, останні роки він проживав з дружиною ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується рішенням Старокостянтинівського районного суду від 17 листопада 2020 року.

Оскільки ОСОБА_4 в житловому будинку по АДРЕСА_2 був зареєстрований, проте не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому ОСОБА_2 як спадкоємець не прийняла спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , а отже, не набула права на спадкове майно.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

При цьому відповідно до усталеної судової практики, належним способом захисту є звернення до суду спадкоємця з позовом про визнання права власності на спадкове майно, а не встановлення факту непроживання із спадкодавцем та прийняття спадщини іншим спадкоємцем.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_1 .

Відповідно до роз`яснень п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про

Ураховуючи викладене, а також те, що визнання позову відповідно до вимог ст.206 ЦПК України не порушує права та інтереси інших осіб, між сторонами відсутній спір щодо прийняття спадщини, спадкоємиця ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити свої спадкові права у позасудовому порядку, суд уважає, що є всі підстави для визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ; та земельну ділянку з кадастровим номером :03:021:0430 площею 0,5954 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Питання про судові витрати вирішено відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вонсович Михайло Михайлович, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Старокостянтинів Хмельницької області, право власності на:

1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 листопада 1993 року, виданого відділом приватизації Старокостянтинівського заводу пресових вузлів;

1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 2-571, видане 20 квітня 2016 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Хмельницької області;

земельну ділянку з кадастровим номером :03:021:0430 площею 0,5954 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №116985 від 22 травня 2007 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Текст рішення складено 22 липня 2025 року.

Суддя: