Провадження № 22-ц/812/926/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 липня 2025 року м. Миколаїв

справа № 489/1454/23

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариста «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва,ухвалене 20 січня 2025 року під головуванням судді Костюченка Г.С., повне судове рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» (далі - АТ «УКРСИББАНК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 25 квітня 2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким остання отримала кредит у розмірі 15 000 доларів США, з відсотковою ставкою 13,% річних. В забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 200670 від 25 квітня 2008 року.

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на свою користь заборгованість за кредитом, що станом на 27 березня 2023 року складає 9447,58 доларів США, з яких: 7948,76 доларів США заборгованість за кредитом; 1498,82 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 01 січня 2022 року по 28 лютого 2023 року

У відзиві на позовну заяву представник відповідачів адвокат Коренко Т.В. -зазначала, що відповідачі вважають позовну заяву безпідставною та передчасною, обґрунтовуючи це тим, що на період воєнного стану держава звільнила позичальників від відповідальності за прострочені грошові зобов`язання, крім того, відповідачі не отримували та не були ознайомлені з вимогою від 14.09.2022 року, тому були позбавлені можливості врегулювати спірне питання в позасудовому порядку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2025 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УКРСИББАНК» заборгованість за кредитним договором №0 від 25.04.2008 у розмірі 9 447,58 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УКРСИББАНК» судовий збір у розмірі 2 591 грн 14 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «УКРСИББАНК» судовий збір у розмірі 2 591 грн 14 коп.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачі порушили взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість згідно розрахунку позивача за наданим кредитом, що підлягає стягненню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

Апелянт зазначала, що судом не було враховано, що з 24 лютого 2022 року було введено воєнний стан в Україні у період дії якого та у тридцятиденний строк після дня його припинення чи скасування відповідно до розділу ІІ частини 3 пункту 11 підпункту 6-1 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем у разі прострочення виконання зобов`язань за договором. Також суд не прийняв до уваги, що при укладанні кредитного договору були проігноровані вимоги ч. 2 ст. 12, п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», що є підставою згідно ст. 215 ЦК України для визнання його недійсним. Крім того апелянт зауважувала, що вона та ОСОБА_2 позовні вимоги не визнають внаслідок повного погашення боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25 квітня 2008 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «УКРСИББАНК» - адвокат Горик В.М. - просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Представник позивача зазначав, що апеляційна скарга не містить обґрунтування щодо недотримання позивачем під час укладання кредитного договору чітко визначених норм чинного законодавства. Так, всі істотні умови договору були погоджені сторонами під час його укладання та будь-яких зауважень від позичальника на момент його укладання не надходило, на протязі 13 років вона сплачувала платежі, тим самим визнаючи умови договору. Також необґрунтованим вважає і твердження апелянта на необхідності застосування Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року, який на момент укладання кредитного договору не існував. Вказує, що відповідачі не надали і будь-яких доказів щодо введення їх в оману, умисних дій та умислу зі сторони позивача. Крім того представник Банку звертав увагу, що заперечуючи проти заборгованості, відповідачі свого розрахунку заборгованості та доказів на його підтвердження не надали.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були належним чином повідомлені: про що свідчить Реєстр підтверджень про отримання документів з «Електронного суду» учасником справи про сповіщення АТ «УКРСИББАНК» та представника відповідачів адвоката Коренко Т.В. (т. 2 а.с. 33); повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 (т.2. а.с. 36); повернуті до суду без вручення з відміткою про відсутність адресату за вказаною адресою повістки, направлені на адресу ОСОБА_1 за місцем її реєстрації (така ж адреса зазначена і в апеляційній скарзі), що є належним повідомленням відповідно п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Від представника АТ «УКРСИББАНК» - адвоката Горика В.М. - надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом части першої, другої ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено і підтверджуються матеріалами справи, що 25 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 15 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 75 750,00 грн., а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит (а.с. 22-25).

Згідно п. 1.3 договору за користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється в розмірі 13,00 % річних. Розмір процентної ставки може бути змінено у відповідності до умов розділу 6 договору про надання споживчого кредиту.

У відповідності до п. 1.2.2 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, визначених в Додатку № 1 до договору, але в будь-якому разі не пізніше 23.04.2038.

У пунктах 3.1.3., 3.4.3 Кредитного договору сторони узгодили, що Банк може вимагати дострокового повернення всієї наданої суми кредиту та сплати за кредит, змінивши терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, визначеному розділом 6 Договору, у разі порушення позичальником умов цього Договору та/або настання будь-якої події, що може погіршити стан позичальника та/або вплинути на його здатність або бажання виконувати власні зобов`язання за цим Договором, а позичальник зобов`язується достроково повернути Банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування Банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 6 Договору.

25 квітня 2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 всіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли за кредитним договором № 0 від 25.04.2008 Пунктом 1.4. вказаного договору встановлено, що відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною (а.с. 51).

07 липня 2009 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якої сторони погодили зміну строку щомісячної сплати процентів та виклали додаток № 1 до договору в новій редакції (а.с. 36).

29 квітня 2015 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 (а.с. 40), згідно якої сторони домовились про зміну графіка погашення кредиту та про встановлення процентної ставки за використання кредитних коштів в наступних розмірах:

- з 29.04.2015 по 28.04.2016 в розмірі 6,50 % річних в українській гривні;

- з 29.04.2016 по 28.04.2017 в розмірі 9,10 % річних в українській гривні;

- з 29.07.2017 по 28.04.2018 в розмірі 11,67 % річних в українській гривні;

- з 29.08.2018 по 28.04.2019 в розмірі 13,00 % річних в українській гривні;

- з 29.04.2019 по 28.04.2020 в розмірі 14 % річних в українській гривні;

- з 29.04.2020 по 28.04.2021 в розмірі 15,00 % річних в українській гривні;

- з 29.04.2021 в розмірі 16,00 % річних в українській гривні.

29 квітня 2015 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 200670 від 25 квітня 2008 року, в якій поручитель надав згоду на зміну основного зобов`язання, що забезпечується, відповідно до умов, викладених в укладеній 29 квітня 2015 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 . Додатковій угоді № 2 (а.с. 52).

Позивач свої обов`язки за кредитним договором виконав належним чином, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти в обсязі та на умовах, передбачених укладеним нею із АКІБ «УКРСИББАНК» договором про надання споживчого кредиту, що підтверджується меморіальним ордером про видачу кредиту від 25 квітня 2008 року № та випискою з рахунку ОСОБА_1 (а.с.68,69).

З матеріалів справи вбачається, що 16 вересня 2022 року (відповідно до квитанції Укрпошти) АТ «УКРСИББАНК» звернулось до відповідачів з досудовими вимогами за вих. №27-1-01/848, № 27-1-01/849 від 14 вересня 2022 року, в яких повідомив про наявність станом на 13 вересня 2022 року суми боргу, яка складає 8808,14 доларів США, з яких: 7948,76 доларів США кредитна заборгованість, 859,38 доларів США прострочена заборгованість по відсоткам. та вимагало достроково повернути вказані суми, а саме протягом 31 календарного дня з дати одержання вимоги, у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання вимоги, відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі (а.с. 53-56).

За таких обставин АТ «УКРСИББАНК» відповідно до умов укладеного договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінило кінцевий строк погашення кредиту, а тому набуло право на дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Згідно наданої позивачем до суду першої інстанції довідки-розрахунку заборгованість за кредитним договором № 0 від 25 квітня 2008 року станом на 27 березня 2023 року складає 9 447,58 доларів США, з яких: 7 948,76 доларів США заборгованість за кредитом; 1 498,82 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом з 01 січня 2022 року по 28 лютого 2023 року.

Вказані розрахунки Банку відповідачі не оспорювали, власного контрозрахунку не навели, доказів повернення ними грошових коштів у розмірі та на умовах визначених договором не надали.

Передбачений ч 4 ст. 559 ЦК України строк на пред`явлення вимог до поручителя позивачем не пропущений, оскільки пунктом 3 Додаткової угоди № 1 від 29.04.2015 року до Договору поруки № 200670 від 25 квітня 2008 року строк дії поруки сторони узгодили 40 років з дати укладання цього Договору.

За таких обставин, відповідно до вищевикладених вимог закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку кредитної заборгованості у розмірі 9 447,58 доларів США.

Доводи апеляційної скарги про недотримання АКІБ «УКРСИББАНК» вимог, передбачених ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 19 Закону України «Про захист прав споживача», зокрема вчинення відповідачем дій, що ввели її в оману при укладанні спірного договору, є безпідставними, оскільки нічим не підтверджені і спростовуються дослідженими судом доказами.

Матеріали справи свідчать, що між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 25 квітня 2008 року та Додаткових угод № 1 і 2 до нього від 07 липня 2009 року та 29 квітня 2015 року. Вказані Договір та Додаткові угоди укладені у письмовій формі та підписані її сторонами, у них міститься повна інформація стосовно умов кредитування. ОСОБА_1 виконувала умови договору до лютого 2022 року, вважала умови справедливими для себе, з будь-якими заявами про незгоду з умовами договору або про роз`яснення його змісту до Банку не зверталась.

Не можуть бути прийняті до уваги і посилання апелянта на п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно якому договір повинен містити порядок його зміни і припинення дії, оскільки спірною Додатковою угодою № 2 було тільки внесено зміни до деяких пунктів Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 25 квітня 2008 року, тоді як інші умови основного Договору сторони домовились залишити без змін (п. 6 Додаткової угоди № 2), між тим умови Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 25 квітня 2008 року містять такий порядок (пункти 7.8, 7.11).

З огляду на те, що Закон України "Про споживче кредитування" набув чинності з 10 червня 2017 року, то посилання апеляційної скарги на недотримання відповідачем ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» так само не заслуговують на увагу.

Щодо посилань апеляційної скарги на те, що згідно розділу ІІ частини 3 пункту 11 підпункту 6-1 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану споживачі звільняються від відповідальності перед кредитодавцем у разі прострочення виконання зобов`язань за договором, то позивачем не було заявлено вимог про стягнення з відповідачів неустойки або застосування передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідальності.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 на невизнання нею та ОСОБА_2 боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25.04.2008 року у зв`язку з його повним погашенням, так як доказів на підтвердження викладеного, а також будь-яких їх обґрунтувань відповідачкою не наведено і не надано.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія не вбачає підстав для скасування рішення районного суду, постановленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

З огляду на результати апеляційного перегляду відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку і випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 16 липня 2025 року