Справа № 185/9890/24
Провадження № 2/185/1037/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 липня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., з участю секретаря судового засідання Преображенської К.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивачів адвоката Савченка С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс-Банк», ОСОБА_3 , треті особи державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Шкицька Юлія Анатоліївна, державний реєстратор обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос Олена Володимирівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Хоміч Оксана Михайлівна про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В

17 вересня 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 ) звернулися до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Сенс-Банк» (місцезнаходження 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ), треті особи державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Шкицька Юлія Анатоліївна (місцезнаходження м. Павлоград, вул. Харківська, 114), державний реєстратор обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос Олена Володимирівна (місцезнаходження 53100, Дніпропетровська область, смт. Софіївка, вул. Лікарняна, 78), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Хоміч Оксана Михайлівна (місцезнаходження 49000, м. Дніпро, вул. Володимира Мономаха, 29/63) про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме витребувати у ОСОБА_3 трикімнатної квартири, загальною площею 64,3 кв. м., житловою площею 37,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , стягнути судові витрати.

Позовна заява мотивована наступним.

Позивачі у шлюбі з 05.04.1996 року. 06 червня 2007 року ОСОБА_1 і Акціонерний комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», уклали Договір про надання відновлювальної кредитної лінії (далі - кредитний договір). Згідно з його умовами ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 21 900, 00 (двадцять одна тисяча дев`ятсот) швейцарських франків з кінцевим терміном повернення заборгованості до 05 червня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та позивачкою було укладено 06 червня 2007 року договір іпотеки № 92/07, за яким ОСОБА_2 передала Банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_3 .

В позасудовому порядку кредитор набув право власності на іпотечне майно, на підставі чого 21.02.2019 року державним реєстратором Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області Волос О.В. було проведено державну реєстрацію права власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , номер запису про право власності: 3045954. За рахунок прийняття майна у власність банку, вимоги позичальників були погашені в порядку ст. 598-599 ЦК України та ст.17 ЗУ «Про іпотеку».

Правонаступником активів та зобов`язань АТ Укрсоцбанк з 15 жовтня 2019 року стало АТ Альфа-Банк. Дозвіл на реорганізацію АТ Укрсоцбанк шляхом приєднання до АТ Альфа-Банк було надано Національним банком 12 вересня 2019 року.

Постановою Верховного Суду від 01.11.2023 року в справі № 185/5734/20 було встановлено наступне.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Із наведеного слідує, що обов`язковою умовою при вирішенні питання перереєстрації права власності на іпотечне майно є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та дотримання строку, зазначеного в ньому.

У справі № 185/5734/20 суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій установили, що іпотечний договір №92/07 від 06 червня 2007 року містить умови звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації (стаття 4), а саме: дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається у разі невиконання позичальником основного зобов`язання (пункт 4.4). Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (пункт 4.5).

Згідно з пунктом 4.9 іпотечного договору №92/07 від 06 червня 2007 року, у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до статті 37 Закону України «Про іпотеку», цей договір є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за цим договором, та є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, за іпотекодержателем.

Тобто, умовами іпотечного договору передбачено, що цей договір є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, та у разі звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» право власності реєструється на підставі цього договору. При цьому, пунктом 7.2. іпотечного договору №92/07 від 06 червня 2007 року визначається, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

Підставою виникнення права власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру зазначено, зокрема, вимогу/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості №10579 від 13 червня 2018 року.

До відзиву на позов додано копію повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки №10579 від 13 червня 2018 року на ім`я позивачів, проте відсутні будь-які документи, що підтверджують фактичне отримання цього повідомлення адресатами. Відповідачем АТ Сенс Банк також надані довідки ПП «Експрес мейл» щодо доставки кур`єрського відправлення від 20 листопада 2018 року, згідно з якими кур`єром було здійснено доставку листів на ім`я позивачів за їх зареєстрованою адресою. При спробі передачі зазначеного відправлення за адресою доставки вказані особи відмовилися від його отримання без пояснення причин. У зв`язку з цим доставити відправлення не вдалося, в подальшому лист було повернуто відправнику. Разом з тим, у цих довідках не зазначається, які саме документи містилися у кур`єрському відправленні, опису вкладень не додано. Також відповідачем надані копії рекомендованих повідомлень, з яких видно, що поштові відправлення, які направлялися за вищевказаною адресою, на ім`я позивачі були повернуті відправнику з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Матеріали справи не містять опис вкладення цих поштових відправлень.

Отже, у справі № 185/5734/20 були відсутні докази вручення повідомлення-вимоги відповідачам. Відповідно до матеріалів справи поштове відправлення повернулося без вручення адресату за сплином строку зберігання, що було перешкодою у вчиненні державним реєстратором оспорюваних реєстраційних дій. Верховний Суд зазначив, що такий висновок апеляційного суду є правильним, та узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 759/5454/19 (провадження № 14-81цс22).

Також Верховний Суд вказав наступне. Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18 (провадження № 61-6415св19).

Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20).

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 726/1524/19 (провадження № 61-1946св21) вказано, що: «задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем.

Тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Виходячи з цього в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності слід відмовити.

Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову. Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права».

Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53882295 від 03 вересня 2020 року, приватний нотаріус Хоміч О. М., Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська область).

Таким чином, Верховний Суд встановив, що для належного відновлення порушених прав необхідно пред`явити до ОСОБА_3 позов про витребування трикімнатну квартиру, загальною площею 64,3 кв. м., житловою площею 37,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 з чужого незаконного володіння.

Відповідач Акціонерне Товариство "СЕНС БАНК, інтереси якого представляє Тернова Інна Валентинівна позов не визнав, прохав в позові відмовити з тих підстав, що ред`являючи даний позов до суду дії позивачів були направлені на усунення власних помилок щодо обрання неналежного способу захисту порушеного права, які були ними допущені у справі № 185/5734/20 про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності та при розгляді судової справи № 185/7713/23 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири - судовими рішеннями по яким відмовлено у задоволені позовних вимог.

Позовні вимоги фактично зводяться до переоцінки доказів, які бути предметом дослідження в інших судових справах. Відповідно до ч. 4 ст. 80 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В зв`язку з наявністю непогашеного зобов`язання позичальника в позасудовому порядку кредитор набув право власності на іпотечне майно, на підставі чого 21.02.2019 року державним реєстратором Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області Волос О.В. було проведено державну реєстрацію права власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , номер запису про право власності: 3045954. За рахунок прийняття майна у власність банку, вимоги позичальників були погашені в порядку ст. 598-599 ЦК України та ст.17 ЗУ «Про іпотеку». Тобто кредитор з лютого 2019 року став власником спірного майна та в порядку визначеним законодавством міг вчиняти будь-якї не заборонені дії у т.ч. і його продаж третім особам.

13.07.2022 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 185/5734/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1

24.05.2023 року Постановою Дніпровського апеляційного суду рішення суду першої інстанції скасовано, вимоги задовольнено частково. Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 45705089) від 26 лютого 2019 року щодо реєстрації за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» права власності (номер запису: 30459548) на квартиру, загальною площею 64,3 кв.м і житловою площею 37,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

01.11.2023 року Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 185/5734/20 - касаційну скаргу представника акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвоката Тернової Інни Валентинівни задоволено, постанову Дніпровського апеляційного суду від 24.05.2023 року скасовано, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.07.2022 року залишено в силі.

У даній судовій справі суд досліджував не тільки факт набуття кредитором права власності на предмет іпотеки., а й законній вчинення подальшого продажу майна, тож факти зазаначені у даній позовній заяві вже досліджувалися при розгляді судової справи № 185/5734/20.

Щодо застосування в позові ст. 387 ЦК України, якою передбачено право власника на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

При цьому судовим рішенням у справі № 185/5734/20 досліджувалися підстави законності набуття права власності банком на майно яким було відмовлено у задоволені позову з зазначених підстав. Крім того, посилання на неотримання вимоги про усунення порушень до прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки є перекручений фактом, оскільки відповідно до тексту позовної заяви позивачі зазначають що відповідно до довідки кур`єрської доставки ПП «Експрес Мейл» віл 20.11.2018 р., доставка кореспондеції була здійснена на адресу позивачів, при цьому останні відмовилися без зазначення причин отримувати її, в подальшому лист було направлено відправнику. При цьому варто зауважити, що сторонами іпотечного визначено порядок направлення кореспонденції який було дотримано кредитором- іпотекодержателем.

Одже банком були дотримані дії щодо повідомлення боржника/іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника, проте за рахунок власного недбальства позивачі не отримали його. Наведені дії банку були спрямовані на забезпечення фактичного повідомлення боржника/іпотекодаця, аби надати їм можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно. Тому повідомлення боржника потрібно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. (висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц). Верховний Суд неодноразово зазначав що належним буде вважатися й таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. Одже жодної незаконної дії банком не відбувалося, а відтак рішення державного реєстратора про набуття права власності майно є правормірним.

При розгляді справи № 185/5734/20 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області в судовому рішенні (залишеному Верховним судом без змін) встановлено що окрім повідомлення, направленого на адресу позивачів кур`єрською службою Банком були вчинені дії на сповіщення позивачів, направлені рекомендованими повідомленнями, з яких видно, що поштові відправлення, які направлялися на адресу позивачів були повернуті відправнику з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Відтак банк вчинив всі можливі дії щодо сповіщення останніх. Враховучи що ст.387 ЦК передбачає право витребування майна від добросовісного набувача виключно з підстав встановлених незаконного заволодіння АТ «СЕНС БАНК» заявляє що за результатом розгляду судового спору щодо набуття права власності банком на майно - позивачам у вказаній вище справі відмовлено у позовних вимогах, а відтак рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за іпотекодержателем є правомірним.

Стосовно застосування ст. 388 ЦК якою визначено право власника на витребування майна від добросовісного набувача, у випадку якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Враховуючи, що набуття права власності на спірне майно за банком не скасовано, останній в порядку ст. 317 ЦК України не був обмежений правом володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Тому подальші правочини щодо відчуження майна, за відсутності обмежуваних записів є законними. Крім того, дана норма (ст. 388 ЦКУ) застосовується позивачем виключно з підстав якщо останній передав майно третій особі тощо. Відтак її застосування до даних правовідносин є помилковим та не підлягає задоволенню.

01 жовтня 2024 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

13 листопада 2024 року представник відповідача АТ СЕНС БАНК подав заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

20 березня 2025 року представник позивача подав заперечення щодо застосування наслідків спливу строків позовної давності. Заперечення обгрунтовані тим, що з початком повномасштабного вторгнення 24.02.2022 року, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» No2120-IX від 15.03.2022, який набув чинності 17.03.2022 року Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тобто, було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. З огляду на вищевикладене, оскільки трирічна позовна давність не пропущена.

29.06.2025 року представник відповідача АТ СЕНС БАНК подав заяву про розгляд справи без участі представника АТ СЕНС БАНК.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

21 лютого 2019 року державним реєстратором Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області Волос О.В. було проведено державну реєстрацію права власності Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , номер запису про право власності: 30459548. Підставою виникнення права власності АТ «Укрсоцбанк» на зазначену квартиру зазначено: вимога/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості № 10579, видане 13 червня 2018 року АТ «Укрсоцбанк», іпотечний договір № 92/07, посвідчений державним нотаріусом Першої павлоградської державної нотаріальної контори Шкицькою Ю.А. 06 червня 2007 року № 2801, договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 92/07 від 06 червня 2007 року, укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 . Підстава внесення запису про право власності: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45705089 від 26 лютого 2019 року.

Юридична особа АТ «Укрсоцбанк» з 03 грудня 2019 року є припиненою, її правонаступник Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

03 вересня 2020 року здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру за адресою АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 748 від 03 вересня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М.

В справі 185/5734/20 постановою Верховного Суду від 01.11.2023 року було встановлено, відповідачем АТ Сенс Банк не було повідомлено позивачів про звернення стягнення на предмет іпотеки №10579 від 13 червня 2018 року, будь-які документи, що підтверджують фактичне отримання цього повідомлення адресатами відсутні.

Норми права, які застосував суд.

Згідно з положеннями статті 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати зокрема передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Як передбачено статтею 37 Закону України «Про іпотеку», іпотеко держатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Згідно наведених положень закону, позасудове врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки може бути вирішено на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. При цьому не є обов`язковим укладення окремого договору між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Іпотечний договір з відповідним застереженням є правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Іпотечний договір № 92/07 від 06 червня 2007 року містить умови звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації (стаття 4), а саме: дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається у разі невиконання позичальником основного зобов`язання (пункт 4.4). Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (пункт 4.5).

Згідно з пунктом 4.9. іпотечного договору № 92/07 від 06 червня 2007 року, у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до статті 37 Закону України «Про іпотеку», цей договір є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за цим договором, та є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, за іпотекодержателем (а.с.7-9).

Таким чином умовами іпотечного договору передбачено, що цей договір є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, та у разі звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» право власності реєструється на підставі цього договору.

Пунктом 7.2. іпотечного договору № 92/07 від 06 червня 2007 року визначається, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

Згідно з Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 (пункт 61) в редакції, що діяла станом на дату державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, тобто на 21 лютого 2019 року, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки станом на 21 лютого 2019 року іпотекодержатель був зобов`язаний надати документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя. За змістом зазначеної норми, яка діяла на день проведення державної реєстрації, була обов`язковою наявність документу із зазначенням дати отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя.

Підставою виникнення права власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру зазначено зокрема вимогу/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості № 10579 від 13 червня 2018 року.

До відзиву на позов додано копію повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки № 10579 від 13 червня 2018 року на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Проте відсутні будь-які документи, що підтверджують фактичне отримання цього повідомлення адресатами. Натомість відповідачем надані довідки ПП «Експрес мейл» щодо доставки кур`єрського відправлення від 20 листопада 2018 року, згідно з якими кур`єром було здійснено доставку листів на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_4 . При спробі передачі зазначеного відправлення за адресою доставки відмовилися від його отримання без пояснення причин. У зв`язку з цим доставити відправлення не вдалося, в подальшому лист було повернуто відправнику, але встановити зміст цих лист без описів вкладеного неможливо і оригінали цих документів суду не надані. У цих довідках не зазначається, які саме документи містилися у кур`єрському відправленні, опису вкладень не додано.

Також відповідачем надані копії рекомендованих повідомлень, з яких видно, що поштові відправлення, які направлялися за адресою АДРЕСА_4 на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були повернуті відправнику з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Таким чином немає жодного документу, який містить дату отримання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 письмової вимоги іпотекодержателя, відповідно нічим не підтверджується наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, як того вимагав пункт 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень станом на дату державної реєстрації права власності.

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином державним реєстратором був визнаний та підтверджений факт набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за відсутності всіх документів, необхідних для державної реєстрації права власності (станом на 21 лютого 2019 року).

Згідно з положеннями статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно заявлених позовних вимог позивачі просять захистити своє порушене право у такий спосіб:

- витребувати у ОСОБА_3 трикімнатної квартири, загальною площею 64,3 кв. м., житловою площею 37,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , стягнути судові витрати.

Відповідно до положень статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ст. 388 ЦК України визначено право власника на витребування майна від добросовісного набувача, у випадку якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

В даному випадку спірна квартира вибула з власності позивачів не з їхньої волі іншим шляхом, а тому позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Позивачем понесені судові витрати на сплату судового збору і на правничу допомогу. Зазначені витрати слід покласти на відповідача, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд

УХ В А Л И В

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс-Банк», ОСОБА_3 , треті особи державний реєстратор Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос Олена Володимирівна, державний нотаріус Першої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицька Юлія Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Хоміч Оксана Михайлівна про витребування майна - задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 трикімнатну квартиру, загальною площею 64,3 кв. м., житловою площею 37,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс-Банк» () на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати за сплату судового збору в сумі 2200.00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

- ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

- ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

- Акціонерне товариство «Сенс-Банк», 03150 місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 100, ,

- ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий,

- Державний реєстратор Обласного комунального підприємства Софіївське бюро технічної інвентаризації Волос Олена Володимирівна,

Дніпропетровська область, Софіївський район, смт Софіївка, вулиця Больнична, будинок 78,

- Державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицька Юлія Анатоліївна,

Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Харківська, будинок 114,

- Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Хоміч Оксана Миколаївна, місто Дніпро, вулиця Володимира Мономаха, 29/63.

Суддя: В. О. Головін