Номер провадження: 22-ц/813/5099/25
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без участі учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Григоренка Андрія Олександровича на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Середи І.В., повний текст якого складено 06 березня 2025 року, у цивільній справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

встановив:

18.07.2024 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами у розмірі 55 205,27 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані наступним.

03.08.2023 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5948919, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 2 000,00 грн., строком до 23.10.2023 року (т.1, а.с.29-33).

18.08.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 103965005, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 9 000,00 грн. строком на 105 днів (т.1, а.с.10-15).

26.08.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 7508812, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 3 000,00 грн. строком на 105 днів (т.1, а.с.53-58).

18.09.2023 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 117966, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 5 556,00 грн. строком до 27.11.2023 року (т.1, а.с.72-74).

26.12.2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір факторингу та у подальшому додаткові угоди до нього, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги, в тому числі за кредитними договорами №№ 103965005, 7508812 (т.1, а.с.18-19)

11.01.2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» та ТОВ «МАНІФОЮ» укладено договір факторингу, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги, в тому числі, кредитним договором № 5948919 (т.1, а.с.4244).

22.02.2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого, позивач отримав право вимоги за кредитним договором № 117966 (т.1, а.с.78-81).

Посилаючись на те, що внаслідок не виконання умов за кредитними договорами у відповідача має місце заборгованість у загальному розмірі 55 205грн., яка складається з наступного:

-за кредитним договором № 5948919 від 03.08.2023 року у розмірі 6 447,70 грн., з яких: 1 985,80 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4 461,90 грн. заборгованість за відсотками;

-за кредитним договором № 103965005 від 18.08.2023 року у розмірі 28 437,27 грн., з яких: 7 740,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 20 697,27 грн. заборгованість за відсотками;

-за кредитним договором № № 7508812 від 26.08.2023 року у розмірі 9 994,05 грн., з яких: 2 700,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7 294,05 грн. заборгованість за відсотками;

-за кредитним договором № 117996 від 18.09.2023 року у розмірі 10 326,25 грн., з яких: 5 556,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4 369,25 грн. заборгованість за відсотками, 401,00 грн. заборгованість за комісією (т.1, а.с.2-9).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.03.2025 року позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» були задоволенні.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість:

за кредитним договором № 103965005 від 18.08.2023 року 28437,27 грн, з яких 7740 грн заборгованість за основною сумою боргу та 20697,27 грн заборгованість за відсотками;

за кредитним договором № 5948919 від 03.08.2023 року у розмірі 6 447,70 грн, з яких 19 85,80 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 4 461,90 грн заборгованість за відсотками;

за кредитним договором № 7508812 від 26.08.2023 року у розмірі 9 994,05 грн, з яких 2 700,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 7 294,05 грн заборгованість за відсотками;

за кредитним договором № 117966 від 18.09.2023 року у розмірі 10 326,25 грн., з яких 5 556,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 4 369,25 грн. заборгованість за відсотками, 401,00 грн. заборгованість за комісією, всього на суму 55 205,27 грн., а також судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.(т.1, а.с.168-172).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Григоренко А.О. ставить питання про скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06.03.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.1, а.с.178-188).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (т.2, а.с.1-7).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 16.07.2025 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у зв`язку з великою навантаженістю справ на одного суддю, після відкликання судді Комлевої О.С. з відпустки, а також враховуючи, що цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.04.2025 року (т.1, а.с.201-202), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (т.1, а.с.203-204).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі та стягуючи заборгованість за кредитним договором, у тому числі комісію, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених вимог в цій частині (т.1, а.с.168-172).

Однак, колегія суддів не в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається наступне.

03.08.2023 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5948919, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 2 000,00 грн. та зобов`язався сплатити відсотки у розмірі: 0,01000% на день, базова процентна ставка 2,4900% на день, основна процентна ставка 3,000% на день, зі строком повернення кредиту до 23.10.2023 року (т.1, а.с.29-33).

18.08.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №103965005, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 9 000,00 грн., зі сплатою відсотків стандартна ставка 3% за кожен день користування грошима, пільгова ставка 0,01 % за кожен день користування кредитом, строком повернення кредиту протягом 105 днів (т.1, а.с.10-15).

26.08.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 7508812, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 3 000,00 грн., зі сплатою відсотків: пільгова ставка 0,01% за кожен день користування коштами, стандартна ставка 3% за кожен день користування коштами, зі строком повернення кредиту протягом 105 днів (т.1, а.с.53-58).

18.09.2023 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 117966, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 5 556,00 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 600% річних та сплатою комісії, зі строком повернення кредиту до 27.11.2023 року (т.1, а.с.72-74).

Зазначені кредитні договори у встановленому законом порядку спростовані не були.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) на законодавчому рівні було встановлено порядок укладення договорів в мережі Інтернет спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною (ч. 3 ст. 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 3 Закону).

Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розмішені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч. 5 ст. 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону).

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У постанові від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовій формі.

Вищевказані кредитні договори були укладені з позичальником ОСОБА_1 в електронному вигляді із застосування електронного підпису. ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті подавців подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручним для себе, у тому числі сплату відсотків за користування кредитними коштами, та підтвердив умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефона одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання вищевказаних кредитних договорів.

За таких обставин, посилання представника апелянта в апеляційній скарзі на те, що позивачем не було надано доказів на підтвердження укладання кредитних договорів між кредитором та позичальником, є безпідставними.

Заявник апеляційної скарги також зазначає, що матеріали справи не містять доказів щодо перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника за кредитними договорами.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи кредитні кошти були перераховані на рахунок позичальника, що підтверджується відповідними доказами (т.2, а.с.9,11,13-14,23-25).

Перерахування коштів на платіжну картку позичальника було здійснено безпосередньо операторами онлайн-послуг платіжної інфраструктури, які не здійснюють операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також умовами угод з банками-екваєрами, від яких фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, у зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Грошові кошти були перераховані на рахунок позичальника, що підтверджено відповідними доказами, на банківську картку, яка була зазначена позичальником у договорі, в дату укладання договору та в розмірі відповідно до умов договору.

Таким чином, відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними.

Відповідно до розрахунків заборгованості, наданого позивачем, заборгованість позичальника по сплаті за кредитними договорами складає у загальному розмірі 55 205,27 грн. (т.1, а.с.22, 48,65,83)

У встановленому законом порядку зазначені розрахунки заборгованості відповідачем у встановленому законом порядку спростовані не були.

Щодо підтвердження переходу права вимоги за кредитними договорами.

Відповідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Так, як вбачається із матеріалів справи, 26.12.2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір факторингу та у подальшому додаткові угоди до нього, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача.

Згідно п. 1.2 вказаного договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржника відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому передачі Реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

До вказаного договору позивачем були надані: Акт прийому-передачу боржників № 2 за вказаним договором факторингу, витяг з реєстру боржників стосовно ОСОБА_1 , а також платіжне доручення № 20643 від 28.12.2023 року щодо оплати за цим договором (т.1, а.с.18-21, т.2, а.с.38).

11.01.2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» та ТОВ «МАНІФОЮ» укладено договір факторингу, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Згідно п.1.2 цього договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржника відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому передачі Реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

До даного договору позивачем було надано: Акт-прийому передачі реєстру боржників від 11.01.2024 року, витяг з реєстру боржників стосовно ОСОБА_1 та платіжне доручення про сплату за вказаним договором факторингу (т.1. а.с.42-44,46-47, т.2, а.с.55).

22.02.2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого, позивач отримав право вимоги до ОСОБА_1 .

Згідно п. 1.2 перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржника відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому передачі Реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

До вказаного договору позивач надав: Акт-прийому передачі реєстру боржників від 22.02.2024 року, витяг з реєстру боржників стосовно ОСОБА_1 та платіжне доручення про сплату за вказаним договором факторингу (т.1, а.с.78-82, т.2, а.с.47).

За таких обставин, перехід права вимоги за кредитними договорами підтвердженні належними доказами. Надання витягів з реєстру боржників стосовно тільки відповідача, не може бути підставою для відмови у позові щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами. Крім того, повний реєстр боржників стосується осіб, які не є учасниками у даній справі, та така інформація є конфіденціальною.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що наведені твердження апелента є викладенням суб`єктивних міркувань щодо даної справи та намаганням уникнути від виконання взятих на себе боргових зобов`язань.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача комісії у розмірі 401,00 грн. за кредитний договором № 117966 від 18.09.2023 року, з огляду на наступне.

Згідно п.2.5 вказаного кредитного договору, позичальник мав сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту у розмірі 1 555,68 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладання вказаного договору за ставкою 28,00 % (т.1, а.с.73).

Відносини, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян регулюються, зокрема, Законом України «Про захист прав споживачів».

Положення Закону України «Про захист прав споживачів» від 19.05.1991 року з наступними змінами, у взаємозв`язку із положеннями ст. 42 ч.4 Конституції України, треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником /споживачем/ за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладення, так і виконання такого договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011).

Відповідно до п. п. 3.1, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 (далі-Правила), у кредитному договорі або додатку до нього банки повинні надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення. Банки також зобов`язанні в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтувати вартість супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо).

Разом з тим, відповідно до п.3.6 Правил, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банка за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє споживач з метою встановлення, зміни чи припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Держава має сприяти забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри у суспільстві.

Споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визнання особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011).

Споживач може і не знати, що при оформленні кредитного договору він оформив з банком непотрібну йому послугу.

Тому держава повинна забезпечувати захист громадян, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах.

За таких обставин, п. 2.5 в частині сплати позичальником комісії за обслуговування кредитного договору № 117966 від 18.09.2023 року, укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС», правонаступником якого є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», та ОСОБА_1 , в силу ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними.

Зважаючи на викладене, колегія суддів відмовляє у позові в частині стягнення заборгованості по комісії у розмірі 401,00 грн.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Григоренка А.О. підлягає частковому задоволенню, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06.03.2025 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією у розмірі 401,00 грн. за кредитним договором № 117966 від 18.09.2023 року скасуванню, з ухваленням постанови про відмову у позові в цій частині.

За правилами ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на0,73%, з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 26,53 грн. (3 633,60 х 0,73% = 26,53).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Григоренка Андрія Олександровича задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2025 року, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованості за комісією за кредитним договором № 117966 від 18.09.2023 року у розмірі 401,00 грн., скасувати.

Ухвалити в цій частині постанову, якою відмовити ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» у позові до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за комісією за кредитним договором № 117966 від 18.09.2023 року.

В іншій частині рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 26,53 (двадцять шість гривень 53 копійки).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

О.С. Комлева