КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/1255/25
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9577/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2025 року у складі судді Горбенко Н.О.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» в якому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 у розмірі 184 225 грн, моральну шкоду, у розмірі 15 000 грн та витрати по справі.

Позов обґрунтовано тим, що 05 листопада 2024 року комісією КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» складено акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) щодо залиття квартири АДРЕСА_1 . Актом від 05 листопада 2024 року встановлено причину залиття, а саме прорив ЦО труби на технічному поверсі. Згідно звернення мешканця квартири АДРЕСА_2 за № 116 від 25 жовтня 2024 року та № 120 від 31 жовтня 2024 року, квартиру було обстежено та виявлено, що залито кухню, коридор, комору, кімнату 1 та кімнату 2.

Будинок АДРЕСА_3 перебуває на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києві», яке здійснює прямий нагляд за справністю трубопроводу та інших систем у цьому будинку.

У вересні 2024 року комісією у складі працівників житлово-експлуатаційної дільниці № 1 підприємства було встановлено, що мережі центрального опалення у житловому будинку АДРЕСА_3 перебувають у незадовільному стані та потребують капітального ремонту., а тому КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києві» як балансоутримувачем вчасно не усунуто причини аварії, що призвело до залиття належної йому квартири.

Згідно звіту № 121/24 від 26 листопада 2024 року, складеного ФОП « ОСОБА_2 » розмір збитків, нанесених власнику квартири АДРЕСА_1 , завданої внаслідок залиття становить - 184 225 грн.

Також зазначено, що незаконними діями відповідача, йому спричинено моральну шкоду, яка пов`язана з характером та глибиною моральних страждань, вагомістю вимушених змін у житті позивача, тривалістю негативних наслідків. У зв`язку із залиттям квартири матір позивача була позбавлена можливості проживати в квартирі, оскільки практично всі помешкання квартири потребують ремонту. Проживання в такій квартирі є небезпечним для здоров`я, оскільки велика ймовірність покриття мокрих стін, стелі та підлоги грибком, який є небезпечним для здоров`я. При цьому, такі дії (бездіяльність) відповідача, що спричинили залиття, що як наслідок потягло за собою руйнування меблів у квартирі позивача та формування плісняви, яка має шкідливий ефект на здоров`я людини.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок залиття квартири у розмірі 184 225 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000 грн та витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 7 000 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 197 грн, а також судовий збір у сумі 1 593 грн 80 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» створено на підставі рішення Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва», діє на підставі статуту та не є правонаступником жодного підприємства у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Посилається на те, що новий Закон України від 09 листопада 2017 року «Про житлово-комунальні послуги» ліквідував інститут «балансового утримання» багатоквартирного будинку та визначив учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг: споживачів; управителя; виконавців комунальних послуг».

Вказує, що комунальне підприємство станом на дату виникнення спірних правовідносин не було ні балансоутримувачем, ні управителем будинку АДРЕСА_3 . Співвласники будь-яких повноважень щодо управління спільним майном вказаного багатоквартирного будинку підприємству у встановленому законодавством порядку, не делегували.

Звертає увагу суду на те, що відповідач не є балансоутримувачем будинку за адресою: АДРЕСА_3 , а суд першої інстанції помилково визначив відповідача балансоутримувачем та дійшов необґрунтованого висновку щодо обов`язків підприємства.

Окрім цього, звернень щодо складання актів-претензій та актів-претензій від мешканців будинку АДРЕСА_3 та зокрема, мешканців квартири АДРЕСА_2 у будинку за вказаною адресою щодо неналежного технічного стану внутрішньобудинкових систем централізованого опалення будинку на адресу підприємства не надходило.

При цьому у своїй позовній заяві позивач не наводить жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які б безпосередньо свідчили, що відповідачем вчинено протиправні дії або допущено протиправну бездіяльність, які б безпосередньо спричинили шкоду майну позивача.

Посилається на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження існування майна й речей, які зазначені у звіті, розрахунку їх вартості, чеків (квитанцій) його придбання, ступінь зносу матеріали справи не містять. Не надано жодних висновків незалежної оцінки збитків та обґрунтовує матеріальну шкоду не фактичною вартістю пошкодженого майна (вартості ремонту, що існував до залиття), а вартістю нових ремонтно-оздоблювальних робіт, що є порушенням методики здійснення оцінки завданої матеріальної шкоди.

Крім того, позивачем не надано доказів, що підтверджують моральні страждання, а тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

В судовому засіданні ОСОБА_3 інтересах відповідача просила апеляційну скаргу задовольнити.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи позивач та його представник в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність у відповідності до положень ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення районного суду відповідає у повній мірі.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як установлено, із 24 грудня 2015 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2024/013597879 від 10 листопада 2024 року (а.с. 11).

Відповідно до долученого до справи договору дарування від 13 грудня 2019 року ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 54-55).

Установлено, що 05 листопада 2024 року комісією КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» складено акт про залиття щодо залиття квартири АДРЕСА_1 у якому зазначено, що згідно звернення мешканця квартири АДРЕСА_2 за №116 від 25 жовтня 2024 року та №120 від 31 жовтня 2024 року, квартиру було обстежено та виявлено, що залито кухню, коридор, комору, кімнату 1 та кімнату 2: Кухня: S = 6,8 м2 (3 * 2,32 м.) стеля (шпалери), підлога паркет. На стелі видимі сліди коричневого кольору, шпалери відшарувалися, паркет повністю піднявся. Коридор: S = 9,3 м2 (3,10 х 3 м.) стеля (водоемульсійне фарбунання), стіни шпалери підлога ламінат. На стелі видимі сліди коричневого кольору та злущення фарби, шпалери відшарувалися, паркет місцями здувся. Комора: S = 1,0 м2 стеля (водоемульсійне фарбунання), стіни шпалери. На стелі видимі сліди коричневого кольору та злущення фарби, шпалери відшарувалися. Житлова кімната: S = 11,9 м2 (2,73 * 4.36м) стеля (водоемульсійне фарбування), стіни шпалери. На стелі видимі сліди коричневого кольору та злущення фарби, шпалери відшарувалися. Житлова кімната: S = 15,9 м2 (3,50 * 4.54м) стеля (водоемульсійне фарбування), стіни шпалери. На стелі видимі сліди коричневого кольору та злущення фарби та потріскала шпаклівка.

Причиною залиття, що трапилась на системі ЦО є порив труби на технічному поверсі. Висновки і рекомендації: квартира АДРЕСА_2 потребує проведення ремонту, порив стався через порив труби ЦО на технічному поверсі (а.с. 16-17).

06 листопада 2024 року матір`ю ОСОБА_1 - ОСОБА_4 від його імені подано заяву до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» у він просить про проведення відшкодування збитків, нанесених належній йому квартирі та майну, яке в ній знаходиться, спричинені залиттям квартири 24 жовтня 2024 року та повторного залиття 30 жовтня 2024 року (а.с. 18).

07 листопада 2024 року матір`ю ОСОБА_1 - ОСОБА_4 від його імені засобами поштового зв`язку було направлено заяву до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», про повторне направлення комісії для складання акту та фіксування пошкоджень в квартирі, які виникли внаслідок прориву труби ЦО на технічному поверсі, яке було 24 жовтня 2024 року та 30 жовтня 2024 року (а.с. 19).

Установлено, що листом №107/56/С-972-1212 КП від 06 грудня 2024 року «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» надано відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо залиття квартири АДРЕСА_1 та вказано, що підприємство не наділено повноваженнями щодо визначення ступеня вини та встановлення винних осіб у деліктних правовідносинах. Також зазначено, що станом на 04 грудня 2024 року житловий будинок АДРЕСА_3 забезпечений централізованим опаленням, зокрема і квартири мешканців по стояку квартири АДРЕСА_2 (а.с. 21-22).

Згідно відповіді №107/56-5851 від 02 грудня 2024 року на звернення представника позивача адвоката Ясинецького О.А. щодо залиття квартири АДРЕСА_1 » повідомила, що у житловому будинку АДРЕСА_3 послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій надає саме КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва». Житловий будинок перебуває на обслуговуванні житлово-експлуатаційної дільниці № 1 підприємства.

До структури вартості послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій належить здійснення технічного обслуговування внутрішньобудинкових мереж, що передбачає проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових мереж та не включає проведення капітального ремонту таких мереж.

Також зазначено, що за результатами проведення загального (весняного) огляду у квітні 2024 року та загального (осіннього) огляду житлового будинку у вересні 2024 року за вказаною адресою, у порядку визначеному Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу У країни від 17 травня 2005 року № 76, комісією у складі працівників житлово-експлуатаційної дільниці № 1 підприємства було встановлено, що мережі центрального опалення у житловому будинку АДРЕСА_3 перебувають у незадовільному стані та потребують капітального ремонту. Повідомлено, що роботи із капітального ремонту інженерних мереж холодного, гарячого водопостачання, водовідведення та централізованого опалення не передбачені структурою послуг, що надаються мешканцям за договором на утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а виконуються за рахунок асигнувань, передбачених головному розпоряднику бюджетних коштів Програмою економічного і соціального розвитку м. Києва на відповідний рік (а.с. 25-26).

Відповідно до звіту №121/24 від 26 листопада 2024 року ФОМ ОСОБА_2 , розмір матеріального збитку, який завдано ОСОБА_1 в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 , яке сталось 25.10.2024 року станом на момент складення даного звіту становить 184 225 грн (а.с. 27-34).

Задовольняючи позов в частині стягнення з комунального підприємства на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири в розмірі 184 225 грн, районний суд виходив з того, що причиною залиття, що трапилась на системі ЦО є порив труби на технічному поверсі, про вказано в долученому до справи акті про залиття. Отже, за своїм змістом вказане свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, що були завданні залиттям.

З таким висновком районного суду колегія суддів погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЖК України громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Статтею 1192 ЦК України визначені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Факт залиття належної позивачу квартири з вини відповідача та розмір завданої шкоди підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: актом про залиття від 05 листопада 2024 року, звітом №121/24 від 26 листопада 2024 року.

Відповідачем не спростовано презумпцію його вини у заподіянні шкоди майну позивачу та не надано безспірних доказів того, що шкода була спричинена не з його вини.

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4.

Акт про залиття - це відповідний документ, який підтверджує подію, що трапилась. Цей документ складається комісією та затверджується балансоутримувачем, власником приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд або іншою особою, що обслуговує відповідний будинок.

У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 "Щодо ремонту квартири після залиття" зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи є обов`язковою. Тобто факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної сторони не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи - прізвище, ім`я, по батькові - підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин).

З підстав вищевикладеного, колегія суддів доходить до висновку, що акт залиття квартири є належним та допустимим доказом по справі, позаяк у вказаному акті зазначені всі обов`язкові відомості, а саме: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття, отже даний акт в загальному відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, і є належним доказом по справі.

Слід зазначити, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що він не є балансоутримувачем будинку за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи, у їх сукупності.

Зокрема, з листа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» №107/56-5851 від 02 грудня 2024 року убачається, що у житловому будинку АДРЕСА_3 послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій надає саме відповідач. Житловий будинок перебуває на обслуговуванні житлово-експлуатаційної дільниці № 1 підприємства.

До структури вартості послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій належить здійснення технічного обслуговування внутрішньобудинкових мереж, що передбачає проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових мереж та не включає проведення капітального ремонту таких мереж. В той час як роботи із капітального ремонту інженерних мереж, не передбачених структурою послуг, що надаються мешканцям за договором на утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а виконуються за рахунок асигнувань, передбачених головному розпоряднику бюджетних коштів Програмою економічного і соціального розвитку м.Києва на відповідний рік. (а.с. 25-26).

Отже, відповідач підтвердив, що до його обов`язків відноситься здійснення технічного обслуговування внутрішньобудинкових мереж, що передбачає проведення не лише поточного а й капітального ремонту внутрішньобудинкових мереж, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяними внаслідок залиття збитками.

Заперечуючи проти висновків суду, представник відповідача посилався на те, що саме на співвласниках будинку лежить обов`язок щодо належного утримання санітарного, протипожежного та технічного стану спільного майна багатоквартирного будинку.

Як установлено, об`єднання співвласників у будинку АДРЕСА_3 не створено. Не зверталися й мешканці будинку з метою перевірки технічного стану його системи централізованого опалення.

Між тим, про неналежний стан мереж централізованого опалення будинку відповідач довідався самостійно, за наслідками проведення загального весняного його огляду у квітні 2024 року та загального осіннього огляду в вересні 2024 року, проведеного в складі відповідальних працівників структурного підрозділу підприємства та за наслідками огляду встановлено, що мережі централізованого опалення у житловому будинку АДРЕСА_3 перебувають у незадовільному стані й потребують капітального ремонту (а.с. 25).

Отже, відповідачем установлено перебування мереж централізованого опалення у незадовільному стані задовго до прориву труби централізованого опалення на технічному поверсі будинку внаслідок чого було залито водою помешкання позивача.

Між тим, будь-яких дій щодо усунення ймовірного прориву труби ЦО з причин перебування її у незадовільному стані, відповідачем вжито не було.

Не ґрунтуються на законі й доводи апеляційної скарги про вину КП «Київтеплоенерго» у заподіянні шкоди позивачу, а також надання ним послуг з перевищенням тиску в системі централізованого опалення будинку.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої щодо стягнення матеріальної шкоди з комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києві" в розмірі 184 225 грн, оскільки відповідачем своєї вини у залитті квартири позивача не спростовано, а розмір заподіяної матеріальної шкоди доведено даними звіту №121/24 від 26 листопада 2024 року, складеного ФОП ОСОБА_2 .

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про завищений розмір ремонтно-відновлювальних робіт помешкання позивача, остільки такі твердження носять голослівний характер та спростовуються долученими до справи доказами.

Зокрема, актом про залиття, яким установлено затоплення водою фактично всієї квартири потерпілого й виявлено пошкодження стелі, стін та підлоги: кухні, коридору, комори, житлових кімнат.

Саме в межах виявлених ушкоджень оцінювачем і було визначено вартість ремонтних робіт для відновлення помешкання позивача.

Звіт виконано висококваліфікованим спеціалістом, який має відповідний сертифікат та тривалий стаж роботи оцінювача (з 2008 р.) (а.с. 53).

Жодного доказу невідповідності долученого до справи звіту про оцінку вартості матеріальних збитків вимогам законодавства, відповідачем не надано.

Зазначений звіт є дійсним, його висновки належними доказами не спростовано, а тому районний суд обґрунтовано поклав його у основу рішення.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Виключення, що не потребують доведення вини, визначені у ч. 2 вказаної норми.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, про її розмір має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

За таких обставин, районний суд дійшов правильного висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн, оскільки діями відповідача, позивачу спричинені моральні страждання, які пов`язані з пошкодженням належного його майна.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач не спростував доказами відсутність своєї вини у залитті квартири позивачки, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивачки не заявив та не надав інших доказів на підтвердження своїх заперечень, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Встановивши, що позивач довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення сплачених кошти за проведену оцінку матеріальної вартості збитку вартість якої становить 7 000 грн, що підтверджується квитанцією № 3504980 від 26 листопада 2024 року (а.с. 60).

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення "Проніна проти України" № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводів щодо незгоди зі стягнутими витратами на правничу допомогу апеляційна скарга не містить, а тому у відповідності до ст. 367 ЦПК України апеляційний суд не перевіряє висновки суду в цій частині.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 липня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: