Справа № 761/590/24
Провадження № 2/761/1850/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Пономаренко Н.В

за участю секретаря: Яцишина А.О.

представника позивача: Мамаєва Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Картель Буд» про визнання дій протиправними, визнання недійсним повідомлення та визнання договору дійсним, -

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «КАРТЕЛЬ БУД», про захист прав споживачів, відповідно до якої позивач просив суд:

1. Визнати протиправними дії Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Картель Буд» стосовно припинення дії Договору купівлі-продажу майнових прав №168/2/ШК від 10 серпня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАРТЕЛЬ БУД».

2. Визнати недійсним Письмове Повідомлення про припинення дії Договору купівлі-продажу майнових прав №168/2/ШК від 10 серпня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАРТЕЛЬ БУД»

3. Визнати дійсним Договір купівлі-продажу майнових прав №168/2/ШК від 10 серпня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАРТЕЛЬ БУД».

Позовна заява обґрунтована тим, що 10 серпня 2018 року між ОСОБА_1 (надалі- позивач) та Товариством з обмеженою Відповідальністю «Картель Буд» (надалі - вдповідач) укладено Договір купівлі-продажу майнових прав №168/2/ШК від 10 серпня 2018 року (надалі- договір). Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Договору «Продавець продає, а Покупець купує Майнові права на Об`єкт нерухомості у порядку та умовах, передбачених цим Договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. В силу вимог п. 2.2 ст. 2 Договору сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передається за даним Договором, є об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40.00 м2. Згідно з п. 2.4 ст. 2 Договору запланований термін будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 1 квартал 2019 року. У відповідності до п. 4.2 ст. 4 Договору «Орієнтовна загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості в день укладення цього Договору складає 580 000 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 20% - 96 666 грн. коп.,- на виконання умов Договору на рахунок відповідача, позивач сплатила вартість майнових прав на об`єкт нерухомості за будівельною адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 40.00 кв.м. у розмірі 193 33 грн. 36 коп., що підтверджується доданими до позовної заяви квитанціями про оплату.

Позивачем вказано, що 09 березня 2021 року Відповідач направив поштовою кореспонденцією на адресу місця реєстрації Позивача Повідомлення про припинення дії Договору купівлі-продажу майнових прав №168/2/ШК від 10 серпня 2018 року (надалі-Повідомлення) у зв`язку із невиконанням фінансових зобов`язань. Зазначає, що відповідач не повідомив належним чином про припинення його дії. Лист щодо розірвання договору позивач не отримувала, він адресований іншій особі, невірно зазначено ім`я, номер телефону. Позивачка вважає, що сторони визначили в договорі термін виконання зобов`язання - 1 квартал 2019 р. Звертає увагу, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів», тому переконана, що саме з боку відповідача порушено норми матеріального права та умови укладеного Договору, що призвело до необґрунтованого одностороннього розірвання Договору.

У позовній заяві зазначено, що проаналізувавши зміст письмового повідомлення від 09.03.2021 року можна зробити висновок, що викладене у вказаному листі відповідача про припинення дії договору за своєю правовою природою є правочином, зокрема односторонньою відмовою від договору. В свою чергу, відповідач, в порушення виконання покладених на нього зобов`язань згідно умов Договору, не завершив будівництво житлового будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , в якому було придбано майнові права Позивачем на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 26,43 м2 та об`єкт житлового будинку не введено в експлуатацію станом на дату подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Позивачем вказано, що Договір від 10 серпня 2018 року, що укладений між Позивачкою та Відповідачем фактично укладено вже з порушення строку введення житлового будинку в експлуатацію, визначено у п. 3.8. Договору № 28/05-ФЗ/14 від 28 травня 2014 року. Тобто, відповідач станом на дату укладення Договору з позивачкою вже порушив взяті на себе зобов`язання в частині завершення у визначені строки будівництва житлового будинку та введення його в експлуатацію.

З поміж іншого у позовній заяві вказано, що рішення по справі № 761/15217/20 від 27.05.2020 року про зміну правовідношення станом на сьогодні не винесено, проте ухвалою Київського апеляційного суду по справі №761/15217/20 від 07.10.2020 року відповідачу заборонено відчужувати майнові права на квартиру, на які було придбано майнові права позивачкою фактично, забороною відчужувати майнові права на об`єкт нерухомості за рішенням суду відповідач позбавлений права будь-яким чином розпоряджатись квартирою АДРЕСА_4 , а тим більше розірвати договір з позивачкою до моменту зняття заборони відчуження майнових прав. А відтак, письмове повідомлення про припинення дії договору від 09.03.2021 року та подальше розірвання договору є протиправним, та таким, що не ґрунтується на законних підставах.

Враховуючи вище викладене, позивачка просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2025 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

02.04.2024 до суду надійшов відзив відповідача ТОВ «Картель Буд» в якому останній просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі (а.с. 88-100). В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачкою не виконано зобов`язання за договором та не здійснено повної оплати вартості майнових прав до 25.09.2020 р. Залишок заборгованості складає 193333,36 грн. Внаслідок невиконання позивачем зобов`язання, договір купівлі-продажу майнових прав №168/2/ШК є розірваний з 29.03.2021 р. Вважає, що в умовах договору не передбачено кінцевий строк виконання зобов`язання, оскільки йдеться про запланований, орієнтовний термін завершення будівництва.

Також у відзиві вказано, що позивачкою не наведено посилання на конкретні обставини чи норми цивільного законодавства, які б були порушені відповідачем та обумовлювали недійсність одностороннього правочину. Очевидно, що особиста незгода позивачки зі змістом такого правочину та його наслідками не є підставою для визнання його недійсним. Також не є підставою визнання правочину недійсним нібито направлення позивачем відповідачу проектів додаткових угод тощо, адже положення Договору зміні в односторонньому порядку - не підлягають, а внесення змін до Договору є правом, а не обов`язком сторін.

Відповідачем зазначено, що підготовка та направлення проекту додаткових угоди свідчить виключно про намір позивача внести в умови існуючого договору, однак, одного лише факту направлення проекту додаткової угоди недостатньо для внесення змін в існуючий Договір виключно з ініціативи позивача.

02.04.2024 до суду одночасно з відзивом надійшло клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Картель Буд» - адвоката Мороз С.С. про залишення вказаного позову без розгляду в обґрунтування якого зазначено, що у представника позивача адвоката Мамаєва Д.Ю. відсутні належні документи на підтвердження повноважень його на підписання даної позовної заяви.

17.04.2024 до суду надійшло клопотання про долучення письмових доказів.

22.04.2024 до суду надійшла відповідь позивача на відзив у якому позивачем викладено заперечення щодо обставин, які викладені у відзиві щодо предмету і підстав, які не заявлені в позові, а також викладено обставини аналогічні тим, що були викладені у відзиві.

25.04.2024 до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, у якому зазначено, що твердження позивача про те, що умова про право одностороннього розірвання Договору через порушення позивачем умов Договору є «несправедливою» є безпідставною та надуманою. Аналогічне право позивача на одностороннє розірвання Договору також закріплено положеннями Договору, однак не було реалізоване позивачем. Також у заперечення викладено обґрунтування щодо обставин викладених у відповіді на відзив.

27.01.2025 до суду надійшли додаткові пояснення відповідача.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03.04.2025 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Картель Буд» - адвоката Мороз Світлани Сергіївни про залишення без розгляду позовної заяви в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Картель Буд» про визнання дій протиправними, визнання недійсним повідомлення та визнання договору дійсним.

В судовому засіданні представник позивача позовну заяві підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Картель Буд», явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Картель Буд» - адвоката Мороз С.С. надійшло клопотання про проведення судового засідання без її участі.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року у справі №761/10025/23 позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Картель Буд» про стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав №168/2/ШК від 10.08.2018 року, - залишено без задоволення. Сторонами не заперечувалось що вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Вказаним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року у справі №761/10025/23 суду встановлено наступні обставини.

10.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Картель Буд» (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір № 168/2/ШК купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує Майнові права на Об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначається загальні положення про купівлю-продаж майнових прав. Сторони домовилися, що Об`єкт нерухомості, Майнові права на який передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, розташований в Об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , з наступними характеристиками: квартиру № 320-1, кількість кімнат 1, загальна площа 40, поверх 22, секція 2.

Згідно із п. 2.4. запланований термін будівництва та введення в експлуатацію та введення в експлуатацію Об`єкта капітального будівництва - 1 квартал 2019 року.

Відповідно до п. 3.1. Договору, майнові права на Об`єкт нерухомості за цим Договором передаються Продавцем Покупцеві шляхом підписання Акту прийому-передачі майнових прав на Об`єкт нерухомості. Акт підписується Сторонами не пізніше 60 робочих днів з дати настання останньої з таких подій: здійснення Покупцем оплати 100% загальної площі Об`єкта нерухомості, що визначена у п. 2.2 цього договору, введення Об`єкта капітального будівництва в експлуатацію та здійснення розрахунків відповідно до п. 4.3. даного Договору.

Згідно із 3.3. Договору сторони погоджуються, що у випадку часткової оплати вартості зазначеної площі Об`єкта нерухомості, Покупець не набуває права власності на частину майнових прав.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що в день укладення цього Договору вартість Майнових прав 1 м2 Об`єкту нерухомості складає 14500,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 2416,67 грн.

Відповідно до п. 4.2. Договору загальна вартість майнових прав на Об`єкт нерухомості у день укладення цього договору складає 580000,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 96666,67 грн.

Згідно п.п. 4.3.1. сторонами визначено наступний порядок розрахунків за Договором:

Покупець перераховує за 50% вартості Об`єкту фінансування визначеної у п. 4.2. цього Договору, а саме 290000,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 48333,33 грн. на поточний рахунок Продавця до 21.08.2018 включно. По фіксованій вартості метра квадратного 14500,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 2416,67 грн.

Залишок - 50 % від вартості об`єкту - 290000,00 грн Покупець перераховує на поточний рахунок продавця до 25.09.2020 р. включно по фіксованій вартості метра квадратного 14500,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 2416,67. Щомісячний платіж складає 12083,33 грн, в тому числі ПДВ 20% - 2013,89 грн., який оплачується не пізніше 25 числа кожного місяця. У разі не виконання інкасових зобов`язань Продавець має право в односторонньому порядку розірвати договір.

Пунктом 4.3.2. Договору встановлено, що у разі не виконання Покупцем фінансових зобов`язань, визначених пп. 4.3.1. цього Договору, останній втрачає право на купівлю Майнових прав на Об`єкт нерухомості на умовах, визначених пп. 4.1., 4.2. цього Договору і набуває право на купівлю Майнових прав на Об`єкт нерухомості за іншою ціною і на умовах, про що Сторони укладають Додаткову угоду до цього Договору або має право розірвати договір, на умовах, викладених у п. 6.1. цього Договору.

Відповідно до п. 5.4.1. Покупець зобов`язується здійснити оплату майнових прав в порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

Уклавши договір купівлі-продажу майнових прав, позивач взяв на себе обов`язок здійснити оплату майнових прав в порядку та на умовах, передбачених даним Договором, а відповідач взяв на себе зобов`язання передати Покупцеві майнові права на квартиру після здійснення Покупцем оплати 100% загальної площі Об`єкта нерухомості, що визначена у п. 2.2 цього договору та введення Об`єкта капітального будівництва в експлуатацію, а також і інші зобов`язання, визначенні умовами договору, зокрема, забезпечувати будівництво Об`єкту капітального будівництва та введення його в експлуатацію в термін - 1 квартал 2019 р.

Між тим, як встановлено судом та не заперечується учасники справи, позивачем було сплачено частину вартості майнових прав, а саме 386666,64 грн, що підтверджується квитанціями, наданими позивачем, та довідкою ТОВ «Картель Буд» від 22.05.2023 р., за якою за даними бухгалтерського обліку станом на 22.05.2023 за Договором № 168/2/ШК купівлі-продажу майнових прав від 10.08.2018 за ОСОБА_1 обліковується заборгованість перед ТОВ «Картель» у розмірі 193333,36 грн.

З наданих квитанцій вбачається, що останній платіж за договором було вчинено 25.04.2019 р.

З огляду на викладене, позивачем не в повному обсязі виконано зобов`язання за Договором №168/2/ШК купівлі-продажу майнових прав від 10.08.2018 щодо здійснення оплати майнових прав в порядку та на умовах, передбачених даним Договором, а саме на сплачено грошові кошти у розмірі 193333,36 грн.

Вказане, на думку суду, виключає можливість стягнення пені за невиконання зобов`язання.

Окрім цього, як свідчать матеріали справи, внаслідок невиконання у повному обсязі взятих на себе зобов`язань, відповідачем направлено вимогу позивачу про розірвання спірного договору, що свідчить про те, що Договір № 168/2/ШК купівлі продажу майнових прав від 10.08.2018 року є розірваним з 29.03.2021 з ініціативи відповідача, оскільки продавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, наслідком чого є його припинення, лише в таких випадках: не перерахування та/або несвоєчасне перерахування покупцем, зазначених в п. 4.2 коштів, порушення покупцем строку оплати майнових прав, зазначеного в п. 4.3.1 договору. Підпунктом 8.3.6 п. 8.3. договору визначено, що одностороннє рішення продавця про розірвання цього договору, з причин, зазначених у п. 8.3 цього договору, оформлюється у формі письмового повідомлення про припинення дії даного договору, яке направляється покупцю. Договір є розірваний на двадцятий день з моменту відправлення повідомлення.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Картель Буд» про стягнення пені за договором встановлено факт, що внаслідок невиконання у повному обсязі взятих на себе зобов`язань, відповідачем направлено вимогу позивачу про розірвання спірного договору, що свідчить про те, що Договір № 168/2/ШК купівлі продажу майнових прав від 10.08.2018 року є розірваним з 29.03.2021 з ініціативи відповідача, оскільки продавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, наслідком чого є його припинення, лише в таких випадках: не перерахування та/або несвоєчасне перерахування покупцем, зазначених в п. 4.2 коштів, порушення покупцем строку оплати майнових прав, зазначеного в п. 4.3.1 договору. Підпунктом 8.3.6 п. 8.3. договору визначено, що одностороннє рішення продавця про розірвання цього договору, з причин, зазначених у п. 8.3 цього договору, оформлюється у формі письмового повідомлення про припинення дії даного договору, яке направляється покупцю. Договір є розірваний на двадцятий день з моменту відправлення повідомлення, вказані обставини не підлягає доказування при розгляді даної справи в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Позивачем у тексті позову не викладено обставин, які визначаються нормами матеріального права, як підстави для визнання правочину недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 2 ст. 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Верховний Суд у Постанові по справі № 757/35447/20-ц від 06 вересня 2023 року зазначив: «В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20) зазначено, що у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651-654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.»

Аналогічний висновок сформовано у постанові Верховного Суду у справі № 727/898/19 від 08 вересня 2021 року, постанові Верховного Суду від 756/420/17 від 24 травня 2023 року тощо.

Отже, одностороннє розірвання Договору - є одностороннім правочином, що підтверджується усталеною практикою Верховного Суду.

Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами перщою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним(ч.5); Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей(ч.6).

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Єдиною тезою, яка наведена позивачем у позові з метою обґрунтування заявлених вимог вказано, що в даному випадку, варто зазначити обґрунтованих правових підстав для розірвання та односторонньої відмови за ініціативою відповідача від Договору фактично немає.

Верховний Суд у постанові у справі № 761/24371/21 від 28 лютого 2024 року висловив наступну правову позицію:

51. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

52. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

53. Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, суд повинен встановити, зокрема, наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позову зазначати в судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

З матеріалів справи вбачається, що наслідки несплати грошових коштів (невиконання зобов`язання) були роз`яснені позивачу окремо, листом відповідача вих. № 20/12-7 від 20 грудня 2019 року, що очевидно свідчить про повне усвідомлення позивачем наслідків, які можуть настати внаслідок невиконання умов Договору.

Таким чином позовна вимога про визнання недійсним письмового повідомлення є необґрунтованою.

Позивачем у тексті позову зазначається про те, що 14 червня 2019 року позивачка направила відповідачу лист № 502.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦПК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, підготовка та направлення проекту додаткової угоди свідчить виключно про намір позивача внести зміни в умови існуючого договору, однак, одного лише факту направлення проекту додаткової угоди недостатньо для внесення змін в існуючій Договір виключно з ініціативи позивача. Матеріали справи не місять доказів, що між сторонами укладались додаткові угоди, що свідчить про те, що наявна в матеріалах справи копію Договору має актуальну та незмінну редакцію.

Судом критично оцінюються посилання позивача на приписи ч. 3 ст. 538 ЦК України з огляду на те, що вказана норма регулює інші правовідносини аніж ті, які виникли між учасниками даної справи та, відповідно, не може бути застосована до наявних правовідносин.

Укладений між сторонами Договір не визначає права позивача на власний розсуд змінювати його положення чи відмовлятись від його виконання через виникнення у позивача достатніх підстав вважати, що та чи інша обставина може настати.

Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610, пункту 1 частини першої статті 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Верховного Суду по справі № 755/12733/16-ц від 08.04.2020 зроблено висновок, що Суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши на підставі наданих сторонами доказів обставини справи, відповідно до яких позивач порушила свої зобов`язання щодо періодичної сплати коштів, передбачених договором купівлі-продажу майнових прав, дійшли висновку про те, що позивачем не доведено, що одностороннє розірвання договору купівлі-продажу майнових прав не відповідає вимогам статті 525 ЦК України. Посилання позивача у касаційній скарзі на положення статті 538 ЦК України не свідчить про відсутність у відповідача підстав для розірвання договору з позивачем у зв`язку з порушенням ним строку оплати майнових прав.

Обґрунтування позову, що ухвалою Київського апеляційного суду по справі №761/15217/20 від 07.10.2020 відповідачу заборонено відчужувати майнові права на квартиру, на яку було придбано майнові права позивачкою, а тому відповідач не міг розірвати договір з позивачкою до моменту зняття заборони відчуження майнових права, суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, постанова Київського апеляційного суду у справі № 761/15217/20 від 07 жовтня 2020 року свідчить про те, що будь-якого обмеження відповідача у праві реалізувати визначене Договором право одностороннього розірвання Договору через невиконання Позивачем своїх зобов`язань вказана ухвала не містить. Крім цього, у вказаній постанові судом апеляційної інстанції чітко вказано, що: «Заборона відчуження майнових прав на об`єкт нерухомості, як вид забезпечення позову, полягає у забороні відповідачу вчиняти дії з продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, що є достатнім та співмірним заходом забезпечення позову у даній справі.» (а.с.128-129).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний Позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права Позивача

Так, право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, закріплено статтею 15 ЦК України.

Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 ЦК України.

Порушення права чи охоронюваного законом інтересу повинне мати об`єктивний характер і виражатися в позбавленні або зменшенні обсягу певних благ особи, права чи інтереси якої порушено, певних благ, які вона мала до порушення або справедливо очікувала набути у майбутньому.

Дослідивши в сукупності наявні в матеріалах справи документи, можна прийти до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту порушення його прав чи інтересів з боку відповідача.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору, при цьому інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті, не впливають на вищевказані висновки суду.

За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, а тому, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

При цьому, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України при відмові у задоволенні позову судові витрати покладені на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 29, 203, 215, 267, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 53, 76-82, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Картель Буд» про визнання дій протиправними, визнання недійсним повідомлення та визнання договору дійсним, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст рішення складено: 14.04.2025.

Суддя: