П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 року

м. Рівне

Справа № 572/3193/22

Провадження № 22-ц/4815/757/25

Головуючий у Сарненському районному суді

Рівненської області: суддя Ведяніна Т.О.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) проголошено:

о 14 год. 30 хв. 09 травня 2024 року

у м. Сарни Рівненської області

Повний текст рішення складено: не зазначено

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Хлуд І.П.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

за участі: учасники справи і їх представники в судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 09 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і поділ спільного майна подружжя.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Тинненською сільською радою Сарненського району Рівненської області 01 листопада 2007 року, про що зроблено актовий запис №33. Від подружніх відносин мають трьох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спільне життя між ними не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та побуту, в зв`язку з чим шлюб між сторонами фактично припинено наприкінці 2021 року.

Сторонами під час сумісного проживання набуто майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 77, 1 м2, житлова 42 м2, і земельну ділянку з кадастровим номером: :01:003:0026 площею 0, 2 га за цією ж адресою. Позивач вважає ці речі спільним сумісним майном подружжя, хоча титульним власником зареєстровано відповідача.

Оскільки вони добровільно не можуть домовитися щодо визначення часток кожного з них у праві на майно, тому його слід поділити з визначенням частки у житловому будинку та земельній ділянці кожній зі сторін як .

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 09 травня 2024 року позов задоволено.

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01 листопада 2007 року Тинненською сільською радою Сарненського району Рівненської області, актовий запис №33, розірвано.

Визнано житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 77,1 м2, житловою площею 42 м2 та земельну ділянку з кадастровим номером: :01:003:0026, площею 0,2 га, розташовану по АДРЕСА_1 (зареєстрована в Реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 вересня 2014 року № 7087393, реєстраційний номер майна 54) спільною сумісною власність подружжя, визнавши право власності по частині житлового будинку та земельної ділянки за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У затвердженні мирової угоди відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким:

- визнати житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 77, 1 м2, житловою 42 м2 та земельну ділянку з кадастровим номером: :01:003:0026, площею 0,2 га у АДРЕСА_1 об`єктами спільної сумісної власності подружжя;

- визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку і земельної ділянки за кожним;

- визнати за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на транспортний засіб Volkswagen Caddy, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, об`єм двигуна 1896 см3, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 .

- визнати за ОСОБА_2 право власності особистої приватної власності на трактор колісний Dongfeng 244DHS, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2016 року випуску, об`єм двигуна 1532 см3, номер шасі НОМЕР_4 ;

- право спільної сумісної власності на вказане майно припинити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про неврахування судом положень ст.ст. 60, 63, 70, 71 СК України, ст.ст. 316, 317, 368, 372, 369, 392 ЦК України, а також висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 та від 27 листопада 2024 року у справі №185/8179/22, Верховного Суду, висловлених у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №725/1776/18.

Вважає, що оскаржуване рішення неповністю відповідає правилам ст. 263 ЦПК України, оскільки 09 травня 2024 року до суду було подано заяву про затвердження мирової угоди з закриттям провадження у справі. Цією заявою було обумовлено, крім вирішення заявлених ОСОБА_1 вимог позову, також і визнання за ОСОБА_2 права особистої власності на автомобіль Volkswagen Caddy та трактор колісний Dongfeng 244DHS і сплати ним на користь позивача суму від 253 955 гривень.

Заявник покликається на хибність відмови суду попередньої інстанції у затвердженні мирової угоди, адже мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін.

Більше того, судом не постановлялася відповідна ухвала про відмову у затвердженні мирової угоди.

З огляду на допущені порушення недодержаними вважає норми ст. 207 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, сторони уклали шлюб 01 листопада 2007 року, який зареєстрований Тинненською сільською радою Сарненського району Рівненської області, про що зроблено відповідний актовий запис №33.

Цей факт ними не оспорюється та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , виданим 01 листопада 2007 року Тинненською сільською радою Сарненського району Рівненської області.

Від подружніх відносин вони мають трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 визнано, що вони фактично припинили сімейні правовідносини наприкінці 2021 року, не ведуть спільного побуту, господарства та не мають спільного бюджету, проживаючи окремо.

Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Тому врахувавши обставини справи, а саме тривалість часу, протягом якого сторони фактично припинили подружні відносини, відсутність спільного побуту, господарства і бюджету, наміру на подальше сумісне проживання однією сім`єю, а також відсутність заперечень відповідача проти позову суд правильно задовольнив позов ОСОБА_1 у цій частині, розірвавши шлюб.

Щодо поділу спільного майна подружжя, то судом також правильно встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 77, 1 м2, житловою 42 м2 збудовано під час перебування сторін у шлюбі, а тому, незважаючи на те, що правовий титул зареєстровано за ОСОБА_2 , його визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З тих міркувань, що земельна ділянка площею 0, 2 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), на якій знаходиться житловий будинок АДРЕСА_1 , набута у титульну власність відповідачем під час перебування ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у шлюбі, тому її теж визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З витягів №№ 298081627, 111133526 від 05 лютого 2022 року і від 19 січня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності видно, що житловий будинок АДРЕСА_1 і земельна ділянка з кадастровим номером: :01:003:0026 належать на праві власності ОСОБА_2 (державна реєстрація права власності житлового будинку: 03 лютого 2022 року; земельної ділянки: 23 вересня 2014 року).

Проти цих обставин не заперечував і відповідач.

Згідно зі ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Тому з огляду на принцип рівності часток сторін при поділі спільного сумісного майна подружжя судом обгрунтовано визнано за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером: :01:003:0026 по частині за кожним.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що 09 травня 2024 року до суду було подано заяву про затвердження мирової угоди, де обумовлено правовідносини з приводу транспортного засобу - автомобіля Volkswagen Caddy та трактора колісного Dongfeng 244DHS і сплати відповідачем на користь позивача суми від 253 955 гривень, що судом було помилково відхилено, то з ними погодитися не можна.

Так, згідно зі ст.ст. 4, 5, 11, 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів..

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

З висновку, висловленого Верховним Судом у постанові від 02 червня 2022 року у справі №602/1455/20, вбачається, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (ст.ст. 12, 13 ЦПК України).

Тому суд при вирішенні справи не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Отже, мирова угода - це укладена в цивільному процесі угода між сторонами у справі і затверджена судом про умови припинення спору, на підставі взаємних уступок - відмови позивача від частини своїх вимог або їх зміни, визнання відповідачем зміненого позову чи зменшення розміру позовних вимог (постанова Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 489/3569/22).

Як убачається, зміст мирової угоди від 08 квітня 2024 року, поданої до суду 09 серпня 2024 року, містить умови, за якими діти сторін ОСОБА_3 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які не брали участі у справі, набувають права власності з розрахунку по 1/3 частці кожному на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером: :01:003:0026, а ОСОБА_2 на автомобіль Volkswagen Caddy та трактор колісний Dongfeng 244DHS зі сплатою ним на користь ОСОБА_1 від 253 955 гривень до 273 490 гривень.

Тобто права і обов`язки сторін та осіб, які за умовами мирової угоди набувають право власності на спірне майно, в т.ч. і щодо автомобіля Volkswagen Caddy та трактора колісного Dongfeng 244DHS, які не входять до предмета спору, істотно відрізняються із правами і обов`язками сторін при пред`явленні позову та суб`єктним складом учасників справи.

Більше того, обумовлена в мировій угоді сума компенсації за рухоме майно - автомобіль Volkswagen Caddy та трактор колісний Dongfeng 244DHS є нечіткою, неконкретизованою і невизначеною від 253 955 гривень до 273 490 гривень, а тому очевидно є невиконуваною.

Також апеляційна скарга містить вимоги, які є відмінними від позовних вимог і від умов мирової угоди, чим не додержано принципу диспозитивності цивільного судочинства.

При цьому, як правильно покликається суд, оскільки розірвання шлюбу між подружжям, яке має дітей, що теж включено до умов мирової угоди, в імперативному порядку здійснюється лише судом, то затвердити мирову угоду в частині розірвання шлюбу також є неможливим, адже ця умова порушує вимоги закону, що є підставою для відмови у затвердженні мирової угоди .

Не заслуговують на увагу і посилання заявника про відсутність ухвали про відмову у затвердженні мирової угоди, оскільки підстави цієї відмови наведено безпосередньо в оскаржуваному рішенні, що допускається у судовому процесі і не є істотним порушенням норм процесуального права.

Відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове вирішення справи, ОСОБА_1 не надала, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.

При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Не можна погодитися і з аргументами заявника про помилкове застосування норм матеріального права, адже спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції.

Так само не можуть бути задоволеними і твердження про необхідність застосування при вирішенні спору висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 та від 27 листопада 2024 року у справі №185/8179/22, і Верховного Суду, висловленого у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №725/1776/18, позаяк спірні правовідносини та права і обов`язки, які були предметом розгляду Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, відрізняються правовою природою, характеристиками і обставинами справи. Тому вони не є подібними між собою і не є релевантними до спору.

Решта доводів апеляційної скарги також є необґрунтованими і тому колегією суддів відхиляються.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1 .

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, 11 липня 2025 року сторонами подано до апеляційного суду спільну заяву про затвердження мирової угоди між ними на таких умовах:

1.Сторони встановили, що мирова угода укладається з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок та стосується прав та обов`язків сторін і предмета спору.

2.Шлюб між сторонами розірвати.

3.Підписуючи мирову угоду, сторони погодили такий порядок поділу спільного майна подружжя:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , набувають у спільну часткову власність по 1/3 частці на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 77, 1 м2, житловою 42 м2, право власності на який зареєстроване за ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03 лютого 2022 року, номер запису про право власності: 46499515, реєстраційний номер майна: 080;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , набувають у спільну часткову власність по 1/3 частці на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:003:0026 площею 0, 2 га за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 77, 1 м2, житловою 42 м2, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 вересня 2014 року, номер запису про право власності: 7087393, реєстраційний номер майна: 54;

-право спільної сумісної власності на вказане майно припиняється.

4. ОСОБА_2 набуває у приватну власність та за ним визнається право особистої приватної власності на таке майно:

-транспортний засіб Volkswagen Caddy, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, об`єм двигуна 1896 см3, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 . Право власності на транспортний засіб підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , видане ТСЦ 5643.

-право спільної сумісної власності на вказане майно припиняється.

5. ОСОБА_2 сплачує на користь ОСОБА_1 від 270 000 гривень 00 копійок до 15 липня 2026 року.

6.В разі необхідності проведення реєстрації/перереєстрації (оформлення/переоформлення) майна, вказаного у мировій угоді, з метою передачі права власності на майно, згідно з умовами мирової угоди, сторони зобов`язуються всіляко сприяти один одному в проведенні зазначених процедур.

7.Сторони укладенням мирової угоди підтверджують відсутність майнових та будь-яких інших претензій одна до одної.

8.Сторони заявляють, що ні в процесі укладення мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави.

9.У разі невиконання чи порушення однією зі сторін умов мирової угоди інша сторона вправі звернути ухвалу про визнання мирової угоди до виконання.

10.Підписуючи мирову угоду, сторони погодили, що все інше спільне майно подружжя, яке не є предметом мирової угоди, залишається тій стороні, яка є власником та (або) володіє таким майном.

11.У разі невиконання добровільно сторонами умов мирової угоди вона виконується примусово у порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

12.Мирова угода набирає чинності з дня підписання її сторонами та визнання її Рівненським апеляційним судом.

13.Мирова угода укладена в трьох примірниках по одному для кожної сторони угоди та один для суду з метою приєднання до справи. Кожен примірник має однакову юридичну силу.

14.Судові витрати у справі покладаються на кожну зі сторін, яка понесла такі витрати.

15.Сторони підтверджують, що їм відомі наслідки укладення чи затвердження судом мирової угоди, при її підписанні вони діють добровільно, усвідомлюючи значення своїх дій, без будь-якого примусу та бажають настання наслідків, які викладені в мировій угоді.

16.Сторони звертаються до суду з проханням про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі №572/3193/22 наслідки закриття провадження у справі, передбачені ст.ст. 255, 256 ЦПК України, сторонам відомі та зрозумілі, вимоги ст.ст. 207, 208 ЦПК України сторонам відомі та зрозумілі.

Проте ця заява задоволеною бути не може з огляду на тотожні міркування, викладені при відхиленні мирової угоди від 08 квітня 2024 року, поданої до суду 09 серпня 2024 року, за якою діти сторін ОСОБА_3 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які не брали участі у справі, набувають права власності з розрахунку по 1/3 частці кожному на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером: :01:003:0026, а ОСОБА_2 на автомобіль Volkswagen Caddy.

Отже, права і обов`язки сторін та осіб, які за умовами мирової угоди набувають право власності на спірне майно, але не є учасниками справи, істотно відрізняються із правами і обов`язками сторін при пред`явленні позову та суб`єктним складом учасників справи.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити, що з метою вирішення правовідносин щодо передання батьками своїм дітям, які не беруть участі у справі, права власності по 1/3 частці житлового будинку та земельної ділянки, а ОСОБА_2 - спірного транспортного засобу, їм слід звернутися в порядку безспірного вирішення цих прав і обов`язків відповідно до Закону України "Про нотаріат".

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine), рішення від 10 лютого 2010 року).

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 09 травня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 15.07.2025

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

С.С.Шимків