Суддя Маркосян М. В.
Справа № 644/1721/25
Провадження № 2/644/2168/25
Рішення

Іменем України

21 липня 2025 року.

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Маркосян М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лєпілової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про усунення перешкод у володінні майном, скасування арешту нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 , Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому заявлено вимогу про звільнення з під арешту майна - квартири за адресою АДРЕСА_1 , яке накладено Орджонікідзевським Відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у виконавчому провадженні за постановою № АА№012647 від 08.02.2010, просять таким чином усунути перешкоди у користуванні і володінні цим майном.

Квартира перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дочка ОСОБА_6 змінила своє ім`я « ОСОБА_7 », яке вона мала від народження на ім`я « ОСОБА_8 », - згідно свідоцтва про зміну імені від 28 січня 2010 року і отримала свідоцтво про народження від 24 березня 2010 року як ОСОБА_9 . Уклавши шлюб з ОСОБА_10 , дочка змінила своє дівоче прізвище « ОСОБА_11 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_12 ». їх шлюб розірвано згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 13 квітня 2010 року.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивачі звернулися з заявою про прийняття спадщини, частини квартири, що належить сину та залишилася після смерті сина, як спадкоємці першої черги. Однак, позивачі не змогли оформити свої права на нерухоме майно, оскільки щодо нього наявне обтяження, а саме арешт, накладений згідно з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №012647 від 08.02.2010 р. Орджонікідзевського ВДВС Харківського міського управління юстиції. Відповідно до відомостей з автоматизованої системи виконавчих проваджень надати інформацію щодо виконавчого провадженння в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у м.Харкові в рамках якого було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №012647 від 08.02.2010 р. не вбачається за можливе, оскільки відсутня жодна інформація по зазначеному повідомленню та виконавчому провадженню, в рамках яких воно винесено. Отже, скасувати арешт майна саме у виконавчому провадженні ані позивачі, ані відповідачка, як боржниця за даним виконавчим провадженням не можуть, просять суд усунути перешкоди у реалізації прав власності шляхом скасування зазначеного арешту майна.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.04.2025 було відкрито провадження у справі у загальному позовному провадженні.

Ухвалою суду від 10.06.2025 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 21.07.2025 року.

Третьою особою у справу 15.04.2025 року подані пояснення, в яких Індустріальний відділ Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції пояснили, що згідно з інформацію з Автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається, що надати інформацію щодо виконавчого провадження, в рамках якого було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №012647 від 08.02.2010 Орджонікідзевським ВДВС Харківського міського УЮ д/в-12, не вбачається за можливе у зв`язку із тим, що в Автоматизованій системі виконавчих проваджень («Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень») відсутня жодна інформація по зазначеному повідомленню та виконавчому провадженню, в рамках якого воно винесено.

У судове засідання позивачі та третя особа не прибули, повідомлялись про судовий розгляд належним чином, відповідачка також в судове засідання не прибула, повідомлялась про судовий розгляд в порядку встановленому ЦПК України.

Отже, на підставі статті 211 ЦПК України розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У відповідності до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 25.12.2000 р. реєстраційний №7-00-209979 КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» 29 грудня 2000 р. було зареєстровано право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в порядку приватизації.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №402105399 від 04.11.2024 року, Єдиний реєстр заборон містить запис щодо квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: тип обтяження - арешт , зареєстровано: 04.03.2010 18:24:56 за №9589139 реєстратором Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №012647 від 08.02.2010 Орджонікідзевського ВДВС Харківського міського управління юстиції. Власником квартири у витягу зазначено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з відповіддю №171854 від 11.11.2024 р. Індустріального відділу державної виконавчої служби у м.Харкові зазначено, що: «відповідно до відомостей з автоматизованої системи виконавчих проваджень надати інформацію щодо виконавчого провадженння в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у м.Харкові в рамках якого було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №012647 від 08.02.2010 р. не вбачається за можливе, оскільки відсутня жодна інформація по зазначеному повідомленню та виконавчому провадженню, в рамках яких воно винесено».

Як вбачається з з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №402105399 від 04.11.2024 року, арешт був накладений на майно власника- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ., яка була боржником за зазначеним виконавчим провадженням.

Суд зважає на те, що встановити стягувача виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на квартиру не вбачається можливим.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 (відпоівдачка) є однією особою, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 від 28 січня 2010, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №1 від 12.02.2025, копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 13 квітня 2010 року.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , один із співвласників квартири помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане 21 грудня 2023 року.

Позивачі звернулися з заявою про прийняття спадщини, частини квартири, що належала ОСОБА_4 та залишилася після смерті їх сина, як спадкоємці першої черги.

Згідно витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі від 04.09.2924 року у Четвертій Харківській міській державній нотаріальній конторі зареєстровано спадкову справу у спадковому реєстрі за №72928678.

Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Отже, позивачі, як власники успадкованого майна, позбавлені права на отримання правовстановлюючого документу, який засвідчує їх права, а також на розпорядження таким майном вподальшому.

З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII, щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Згідно з ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем на нерухоме майно, на яке накладено арешт.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Ці висновки суду також підтверджені висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду , висловлені у Постанові від 10.01.2024 у справі № 569/6234/22. Так, Верховний Суд зазначив, що відповідно до статті 38 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18), на яку послалася заявник в касаційній скарзі, зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21), викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час якого накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання.

Отже, наявність накладеного обтяження порушує права позивача на вступ у спадщину, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо.

Арешт на спадкове майно було накладено органом виконавчої служби та судом у 2010 році, на даний час виконавчі провадження відсутні однак, арешт, накладений на майно боржника, знято не було.

На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) квартири перешкоджає позивачу в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті їх сина.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, не скасування його при завершенні виконавчого провадження, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зобов`язання відповідача зняти арешт позбавлений можливості захистити своє порушене право власності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачами при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Оскільки, за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, то на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів підлягає до стягнення судовий збір у вказаному вище розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 133, 141, 212 - 218, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про усунення перешкод у володінні майном, скасування арешту нерухомого майна - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні, розпорядженні та володінні майном та зняти арешт з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 , запис про який внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: №9589139, що зареєстровано 04 березня 2010 року на підставі постанови державного виконавця Орджонікідзевського Відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №012647 від 08.02.2010 р.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. судового збору сплаченого за подання позову.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1211,20 грн. судового збору сплаченого за подання позову.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Харківського апеляційного суду апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування та реквізити сторін:

Позивачі: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 ),

третя особа - Міжрегіональне управління Міністерства юстиції (, м. Харків, вул. Кооперативна, 12/14).

Суддя Марина МАРКОСЯН