Справа № 522/6418/25
Провадження № 2-з/522/397/25
УХВАЛА

16 липня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі головуючої судді Косіциної В.В. розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Селюкова Павла В`ячеславовича про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини.

10 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Селюкова Павла В`ячеславовича про забезпечення позову, у якому заявник просив забезпечити позову шляхом встановлення наступного способу участі батька в спілкуванні та вихованні малолітнього сина до ухвалення судом рішення по справі про визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, а саме:

- щосереди та щосуботи з 10 години 00 хвилин до 12 години 00 хвилин в присутності матері.

Заява про забезпечення позову мотивоване тим, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості батька регулярно спілкуватися з дитиною, що на думку позивача свідчить про свідоме позбавлення дитини опіки з боку батька з метою створення передумови, щоб дитина його забула, що погіршує психоемоційний зв`язок дитини з позивачем та призведе до суттєвих складнощів при виконанні рішення суду.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частини перша й друга статті 149 ЦПК України).

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особи, які беруть участь у справі, мають можливість уникнути реальних ризиків утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечений судовий захист законних прав, свобод та інтересів цих осіб. Важливим є об`єктивне існування таких ризиків, а також те, що застосування заходів забезпечення позову дійсно необхідне, що без їхнього застосування права, свободи та законні інтереси заявника клопотання будуть порушені, що підтверджують належні та допустимі докази. Також важливо, щоб цей заявник не мав на меті зловживання процесуальними правами та порушення законних прав іншого учасника справи, до якого мають бути застосовані зазначені заходи. Його метою має бути створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, механізм забезпечення позову передбачає, що учасники спору повинні: належно обґрунтувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову; зазначити обставини, які засвідчують те, що невжиття такого заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтвердити такі обставини належними та допустимими доказами (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20).

Заходи забезпечення позову суд вживає для того, щоб гарантувати виконання його можливого рішення. Такі заходи належить застосовувати лише за необхідності, оскільки безпідставне звернення до них може зумовити порушення прав та законних інтересів інших осіб, зокрема учасників справи. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має: з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження його вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що у сторін дійсно є спір й існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; встановити обсяг позовних вимог, дані про відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, цим вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття відповідних заходів із тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування останніх зумовлюється обставинами справи, за яких незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

Позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що зустрічі та спілкування одного з батьків із дитиною є співмірним заходом забезпечення позову про визначення місця проживання дитини (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19, від 24 лютого 2022 року у справі № 361/8355/21, від 5 грудня 2023 року у справі № 490/2077/23, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року у справі № 757/33742/19-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року у справі № 545/3933/21, від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 467/403/22).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо його застосування забезпечує: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , де матір`ю дитини зазначена ОСОБА_2 , батьком ОСОБА_1 (а.с.17).

Між батьками існує спір щодо участі батька у вихованні дитиною, про що свідчить звернення позивачем до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини.

У позовній заяві позивач зазначає про те, що після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з відповідачкою, яка категорично відмовляється надавати йому можливість бачити сина, спілкуватися з ним та брати участь у його вихованні.

Відповідачка не надала будь-яких пояснень з приводу зазначених доводів. Заперечення на заяву про забезпечення позову не подавала.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2024 року у справі № 357/14099/23 зауважив, що заходи забезпечення позову у справі про визначення місця проживання дитини полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи проживає окремо від доньки. Такі заходи спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з тим із її батьків, з ким вона на час вирішення спору не проживає.

Обґрунтованим є висновок апеляційного суду про необхідність забезпечення матері можливості бачитися та спілкуватися з донькою, яка проживає з батьком, з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим. Такі зустрічі мають сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків матері з її донькою, і це відповідатиме найкращим інтересам останньої. Відновлення сімейних відносин й емоційного контакту малолітньої дитини з матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити доньку у зустрічах із матір`ю.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що суд першої інстанції, вказавши, що зустрічі дитини з матір`ю мають відбуватися за місцем проживання останньої у місті Білій Церкві Київської області, не врахував фактичне місце проживання дитини разом із батьком у селищі Лиманка Одеського району Одеської області. Зазначене місце зустрічей суперечитиме інтересам дитини, яка буде вимушена кожні два тижні їздити з селища Лиманки до міста Білої Церкви та у зворотному напрямку. Місце зустрічей за місцем проживання матері безумовно впливатиме на звичний ритм життя дитини і буде очевидно незручним для останньої. Тому таке визначення місця зустрічей матері з донькою не можна вважати таким, що відповідає якнайкращим інтересам дитини. Врахувавши відповідні обставини, апеляційний суд правильно виснував, що ці зустрічі мають відбуватися за місцем проживання дитини (див. близький за змістом висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 серпня 2023 року у справі № 752/13587/20).

ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Предметом спору є визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитиною.

У позовній заяві позивач просить визначити спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні малолітнього сина шляхом встановлення систематичних побачень батька з сином, а саме:

- щопонеділка, щосереди, щоп`ятниці з 16 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин без присутності матері;

- побачення щосуботи з 10 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин за місцем проживання ОСОБА_2 без присутності матері.

Аналіз вимог позовної заяви та вимог заяви про забезпечення позову свідчить про те, що вони різні за обсягом та за змістом, а тому, вирішення питання про забезпечення позову в жодному разі не призведе до вирішення спору по суті.

Згідно інформаційної довідки з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

У позовні заяві позивач зазначає про те, що місцем реєстрації та проживання позивача є: АДРЕСА_2 .

Тобто, обоє з батьків зареєстровані на території міста Одеси та не знаходяться територіально віддалено один до одного, а тому, забезпечення зустрічей батька з дитиною, зокрема, дорога до місця зустрічі на думку суду не впливатиме на емоційний стан дитини.

Суд під час вирішення питання про забезпечення позову характеризується тим, що вирішення справи про визначення участі батька у вихованні дитиною є однією з складних категорій справ, розгляд яких може бути досить тривалим.

В той же час, чинне законодавство встановлює рівність прав та обов`язків батьків щодо їх дитини.

Тривалий розгляд справи може призвести до того, що позивачу не вдаватиметься реалізувати у повній мірі свої права та обов`язки, пов`язані із вихованням та спілкуванням з дитиною, що вплине на психоемоційний зв`язок батька з дитиною.

Верховний Суд наголошував, що при встановленні графіку зустрічей із дитиною, необхідно порівнювати негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (визначення місця та часу спілкування дитини) з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (втрата емоційного зв`язку між позивачем і дитиною внаслідок відсутності спілкування протягом тривалого часу) з урахуванням законного інтересу, за захистом якого заявник звертається до суду, та встановлювати співмірність заходів забезпечення позову, які просить застосувати позивач щодо визначення місця та часу спілкування з дитиною, із -заявленими позивачем вимогами.

Заявником в якості часу зустрічі вибрано середу та суботу у період з 10 по 12 годину.

Дитина ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент розгляду справи досяг досягла 2,5 річного віку, а тому, зберігається потреба у забезпеченні денного сну дитини.

Тому, на думку суду, зазначений проміжок часу (з 10 по 12 годину) є найбільш оптимальним, оскільки, забезпечить як ранковий так і денний сон дитини.

Також, у заяві про забезпечення позову заявник просить проводити такі зустрічі в присутності матері, що на думку суду є доречним, оскільки, дозволить забезпечити налагодженню зв`язку між батьком і дитиною на період розгляду справи судом та при цьому не спричинить різку зміну обстановки для дитини через те, що така зустріч відбуватиметься в присутності двох батьків.

Тому, враховуючи те, що заявлені позовні вимоги та заявлений захід забезпечення позову не є тотожним за обсягом, а спір про визначення способу участі батька у вихованні дитини за загальним правилом є тривалим, беручи до уваги той факт, що батьки зареєстровані в межах одного населеного пункту, обраний заявником час та коло осіб, що будуть присутні під час зустрічей негативно не впливатимуть на фізичний та емоційний стан дитини, суд, з метою забезпечення розвитку психоемоційного зв`язку батька з дитиною та забезпечення реалізації принципу рівності прав батьків щодо дитини доходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.149-154,157,259-261,353-355 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Селюкова Павла В`ячеславовича про забезпечення позову задовольнити.

Забезпечити позов, шляхом встановлення наступного способу участі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , в спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до набрання законної сили рішенням по справі №522/6418/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, а саме:

- щосереди та щосуботи з 10 години 00 хвилин до 12 години 00 хвилин в присутності матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Роз`яснити, що учасники справи відповідно до ч. 1 ст.156 ЦПК України можуть звернутися до суду із клопотанням про зміну заходу забезпечення позову.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову складає три роки.

Стягувач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2

Боржник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 15-ти днів.

Суддя Косіцина В.В.