Справа № 441/1946/17 Головуючий у 1 інстанції: Малахова-Онуфер А.М.
Провадження № 22-ц/811/1219/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любов Володимирівни на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 04 квітня 2025 року в складі судді Малахової-Онуфер А.М. в справі за заявою Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. про встановлення способу виконання рішення суду у справі №441/1946/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Городоцька міська рада Львівської області, про демонтаж самовільно встановленої огорожі та відновлення ширини проїзду,-

встановив:

У квітні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. звернулася до суду із заявою про встановлення способу виконання рішення суду у справі № 441/1946/17 - постанови Львівського апеляційного суду від 01.04.2024, якою зобов?язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні спільним проїздом з АДРЕСА_1 .

Оскаржуваною ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 04 квітня 2025 року у прийнятті до розгляду заяви приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любов Володимирівни про встановлення способу виконання рішення суду у справі № 441/1946/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Городоцька міська рада Львівської області про демонтаж самовільно встановленої огорожі та відновлення ширини проїзду - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В., вважає таку незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

При цьому, стаття 23 ЦПК України містить вичерпний перелік справ, які апеляційний суд розглядає як суд першої інстанції.

У даній справі ОСОБА_1 звернулася до Городоцького районного суду Львівської області за захистом своїх порушених прав із позовною заявою про зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні спільним проїздом.

Городоцький районний суд Львівської області розглянув справу № 441/1946/17 як суд першої інстанції та ухвалив рішення 03.10.2022.

Львівський апеляційний суд переглядав рішення місцевого суду та скасував таке частково з ухваленням у відповідній частині нового рішення.

Поряд з цим, слідуючи ст. 435 ЦПК України заява про встановлення чи зміну способу або порядку виконання рішення подається стягувачем або виконавцем до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, а не до суду, який прийняв остаточне рішення у справі, що набрало законної сили.

Таким чином, вирішуючи питання прийняття до розгляду заяви приватного виконавця про встановлення способу виконання рішення суду, місцевий суд порушив норми процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали.

Також звертає увагу, що зверталася до Львівського апеляційного суду із заявою про встановлення способу виконання рішення суду у справі № 441/1946/17, однак ухвалою апеляційного суду від 11.03.2025 заяву повернуто та роз`яснено, що апеляційний суд не мав підстав вирішувати по суті питання про встановлення способу виконання рішення суду.

Покликається на висновки касаційного суду, викладені у постанові від 26.02.2025 у справі № 552/1759/19.

Просить скасувати ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 04 квітня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

20.06.2025 на адресу апеляційного суду надійшли пояснення представника ОСОБА_4 , у яких остання покликаючись на хронологію спірних правовідносин та судові рішення у таких, вважає, що приватний виконавець намагається порушити принцип остаточності судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленимицією главою.

Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться, що свідчить про безпідставність вимог апеляційної скарги в цій частині.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позовній заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що питання встановлення способу виконання судового рішення у справі № 441/1946/17, має вирішувати Львівський апеляційний суд, який скасував рішення Городоцького районного суду Львівської області від 03.10.2022 і розглянув справу як суд першої інстанції, тому не вбачав підстав для прийняття Городоцьким районним судом Львівської області до розгляду заяви приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В., в порядку ст. 435 ЦПК України.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком місцевого суду враховуючи таке.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 03 жовтня 2022 року справа № 441/1946/17 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Городоцька міська рада Львівської області,- про усунення перешкод у користуванні спільним проїздом задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні спільним проїздом шириною 3, 5 м, з АДРЕСА_1 , що між домоволодіннями ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ) у спосіб демонтажу за власні кошти, встановленої ними металевої огорожі на цементному фундаменті довжиною 51 м.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 29 листопада 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 13 625 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, з кожного.

Постановою Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 03 жовтня 2022 року скасовано в частині вирішення позовних вимог.

Ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні спільним проїздом з АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області в частині стягнення судового збору залишено без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Городоцького районного суду Львівської області від 29 листопада 2022 року задоволено частково.

Додаткове рішення Городоцького районного суду Львівської області від 29 листопада 2022 року змінено, визначено стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 20 000,00 (двадцять тисяч) грн. (по 10 000,00 грн. з кожного).

18 грудня 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. звернулася до суду із заявою про встановлення способу виконання судового рішення у справі №441/1946/17 - постанови Львівського апеляційного суду від 01.04.2024 року, яким зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користування спільним проїздом з АДРЕСА_1 » (т. 5, а.с. 47-49).

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 20 грудня 2024 року відмовлено у прийнятті до розгляду заяви приватного виконавця (т. 5, а.с. 95).

Постановою Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любові Володимирівни залишено без задоволення, а ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 20 грудня 2024 року - без змін.

28 лютого 2025 року Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. подала до Львівського апеляційного суду заяву про встановлення способу виконання рішення суду - постанови Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року .

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11 березня 2025 року заяву Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любов Володимирівни про встановлення способу виконання рішення суду-постанови Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року у справі № 441/1946/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Городоцька міська рада Львівської області про усунення перешкод у користуванні спільним проїздом повернуто заявнику без розгляду.

01.04.2025 Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В., звернулася вдруге до Городоцького районного суду Львівської області із заявою про встановлення способу виконання рішення суду у справі № 441/1946/17 - постанови Львівського апеляційного суду від 01.04.2024, якою зобов?язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні спільним проїздом з АДРЕСА_1 , за наслідками якої постановлена оскаржувана ухвала про відмову у прийнятті до розгляду зазначеної заяви.

Зважаючи на те, що предметом даного апеляційного провадження є процесуальна ухвала місцевого суду про повернення заяви, від якої залежить виключно можливість розгляду такої судом першої інстанції, колегія суддів, слідуючи принципу диспозитивності, не приймає до уваги та не надає правову оцінку обставинам спірних праовідносин, які стосуються суті таких та, зокрема, повідомлені представником ОСОБА_4 , тому враховуючи повноваження апеляційного суду, визначені ст. 367 ЦПК України, перевірці підлягає лише вимога про скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що на підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини 5 ст. 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Звернення до суду є суб`єктивним правом, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості звернення.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 12 листопада 2020 року у справі № 359/9512/17 та від 19 грудня 2019 року у справі № 757/35897/18-ц.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «установленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (Sokurenko and Strygun v. Ukraine, № 29458/04, № 29465/04, § 24, ЄСПЛ, від 20 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).

Справи щодо визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу розглядаються: 1) якщо місце арбітражу знаходиться на території України - апеляційними загальними судами за місцезнаходженням арбітражу; 2) якщо місце арбітражу знаходиться поза межами України - апеляційним загальним судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ (ч. 3 цієї статті).

Таким чином, законодавець чітко визначив перелік справ, які розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції.

В свою чергу, згідно із ч. 1 ст. 24 ЦПК України апеляційні суди переглядають в апеляційному порядку судові рішення місцевих судів, які знаходяться у межах відповідного апеляційного округу (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду).

Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02.06.2016 № 1404-VIII) та положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У частині першій статті 446 ЦПК України передбачено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

В свою чергу, у частині першій статі 435 ЦПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частиною третьою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Згідно сталої практики Європейського суду з прав людини, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2024 року у справі № 619/3051/17 вказано, що «в аспекті дотримання принципу обов`язковості виконання судового рішення колегія суддів звертає увагу на те, що Верховним Судом вже наголошувалося, що за змістом статті 435 ЦПК України та статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення».

Таким чином, заява про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду вирішується судом, який розглянув справу як суд першої інстанції. Розгляд заяви про встановлення способу та порядку виконання постанови відноситься саме до повноважень суду першої інстанції.

В ухвалах Верховного Суду від 24 липня 2024 року в справі № 910/7987/22, від 01 листопада 2022 року в справі № 910/14341/18 де Верховний Суд переглядав ухвалені у таких судові рішення як суд касаційної інстанції, зроблено висновок про те, що заява про встановлення способу виконання постанови не підлягає розгляду Верховним Судом, оскільки виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, позаяк розгляд зазначеного питання імперативно віднесено законодавцем до компетенції суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Касаційний суд також акцентує увагу, що вирішення питання про встановлення чи зміну способу або порядку виконання рішення суду є реалізацією забезпечувальної функції судового контролю в процесі виконання судового рішення. Вирішення цього процесуального питання віднесено до повноважень суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, який суд ухвалив остаточне рішення у справі. Таким чином процесуальним законом визначена інстанційність розгляду судами зазначеного питання.

Конституційний Суд України наголошував, що під принципом інстанційності слід розуміти таку організацію судової системи, яка забезпечує право на перегляд рішення суду нижчої інстанції судом вищої (рішення Конституційного Суду України щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції від 12 липня 2011 року № 9-рп/2011, пункт 3.2).

Звернення із заявою до суду, який згідно з принципом інстанційності не наділений компетенцією розглянути певне процесуальне питання, є порушенням вимог щодо форми і порядку подання заяви, а тому така заява має бути повернута заявнику без розгляду на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК України. Таке повернення не перешкоджає зверненню з відповідною заявою до суду, який наділений компетенцією щодо її розгляду.

Таки чином, наведене вище, а також встановлені колегією суддів обставини, дають підстави для висновку, що суд першої інстанції не мав правових підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті до розгляду заяви приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любов Володимирівни про встановлення способу виконання рішення суду у справі № 441/1946/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Городоцька міська рада Львівської області про демонтаж самовільно встановленої огорожі та відновлення ширини проїзду, з підстав скасування апеляційним судом у відповідній частині рішення суду першої інстанції у справі №441/1946/17 та вирішення таким справи, як судом першої інстанції, тобто необхідністю власне вирішувати заяву приватного виконавця Львівським апеляційним судом.

Так, питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду не може розглядатись судом апеляційної інстанції, навіть якщо цей суд, скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове рішення по суті спору (задоволення позовних вимог), яке підлягає виконанню, оскільки відсутні правові підстави для висновку, що у такому разі апеляційний суд діє як суд першої інстанції.

Більше того, суд апеляційної інстанції має визначену законодавцем компетенцію здійснювати апеляційний перегляд справи, а постанова суду апеляційної інстанції є результатом цього перегляду.

Встановлені колегією суддів факти щодо допущення відповідних порушень судом першої інстанції свідчать про необхідність скасування оскаржуваної ухвали, а відтак про підставність доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

На підставі викладеного та враховуючи фундаментальний принцип безперешкодного доступу до правосуддя, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (п. 1 ст. 6), апеляційний суд вважає, що ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 04 квітня 2025 рокунеобхідно скасувати, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно звернути увагу, з врахуванням принципу диспозитивності та відповідних положень ЦПК України, на категорію спору та вирішити питання прийняття, а у подальшому розгляду по суті заяви приватного виконавця.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любов Володимирівни - задовольнити.

Ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 04 квітня 2025 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 липня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк