Справа № 468/1173/25
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17.07.2025 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участю секретаря судового засідання Кочубей О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу №468/1173/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою ОСОБА_1 03.08.2020 року був укладений кредитний договір №Р.25.21847.006896362, за яким кредитор надав відповідачу кредит в сумі 42 428 грн строком на 60 місяців з умовою сплати процентів в розмірі 1,99% річних.

Крім того 19.02.2020 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №С-001-0, за яким кредитор надав відповідачу кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній карті в розмірі 5000 грн з умовою сплати процентів за користування коштами кредитного ліміту в розмірі 24% річних.

На підставі договору факторингу від 25.07.2023 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» останнє отримало право вимоги: за кредитним договором №Р.25.21847.006896362 від 03.08.2020 року в сумі 78 470,10 грн, із яких: 40 064,02 грн заборгованість за тілом кредиту; 1819,70 грн заборгованість за процентами; 36 586,38 грн заборгованість за іншими процентними нарахуваннями; за кредитним договором №С-001-0 від 19.02.2020 року в сумі 12 013,76 грн, із яких: 4880,52 грн заборгованість за тілом кредиту; 7133,24 грн заборгованість за процентами.

У зв`язку з викладеним, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за вказаними кредитними договорами в загальному розмірі 90 483,86 грн та витрати по сплаті судового збору.

Позов надійшов до суду 29.05.2025 року.

16.06.2025 року відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

До позову представник позивача долучив заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. До суду не надійшло відзиву на позов.

З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Дослідивши наявні у справі матеріали (копію кредитного договору №Р.25.21847.006896362 від 03.08.2020 року; копію паспорту споживчого кредиту; копію таблиці обчислення загальної вартості кредиту; копію ордеру-розпорядження від 03.08.2020 року; довідку-розрахунок; виписку по рахунку; копію кредитного договору №С-001-0 від 19.02.2020 року; копію анкети-опитувальника від 19.02.2020 року; копію прибуткового позабалансового ордеру від 19.02.2020 року; виписку по рахунку; копію договору факторингу від 25.07.2023 року з додатками (в електронній формі); копію витягів з реєстру боржників), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що 19.02.2020 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №С-001-0, за яким кредитор надав відповідачу кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній карті в розмірі 5000 грн з умовою сплати процентів за користування коштами кредитного ліміту в розмірі 24% річних.

Крім того між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою ОСОБА_1 03.08.2020 року був укладений кредитний договір №Р.25.21847.006896362, за яким кредитор надав відповідачу кредит в сумі 42 428 грн строком на 60 місяців з умовою сплати процентів в розмірі 1,99% річних.

Власне договір умов про порядок нарахування комісії не містив.

Паспорт споживчого кредиту містив умову про щомісячне нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості в середньому розмірі 2,90% від початкової суми кредиту, проте умови підписаного сторонами договору не містили опису в чому полягало обслуговування такої заборгованості.

На підставі договору факторингу від 25.07.2023 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» останнє отримало право вимоги: за кредитним договором №Р.25.21847.006896362 від 03.08.2020 року в сумі 78 470,10 грн, із яких: 40 064,02 грн заборгованість за тілом кредиту; 1819,70 грн заборгованість за процентами; 36 586,38 грн заборгованість за іншими процентними нарахуваннями; за кредитним договором №С-001-0 від 19.02.2020 року в сумі 12 013,76 грн, із яких: 4880,52 грн заборгованість за тілом кредиту; 7133,24 грн заборгованість за процентами.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Заборгованість за кредитним договором №С-001-0 від 19.02.2020 року в сумі 12 013,76 грн, із яких: 4880,52 грн заборгованість за тілом кредиту; 7133,24 грн заборгованість за процентами розрахована відповідно до умов договору, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача повністю.

За кредитним договором №Р.25.21847.006896362 від 03.08.2020 року позивач окрім тіла кредиту в розмірі 40 064,02 грн та процентів в сумі 1819,70 грн просив стягнути з відповідача 36 586,38 грн заборгованості за іншими процентними нарахуваннями

Разом з тим з аналізу паспорту споживчого кредиту, довідки-розрахунку, виписки по рахунку та витягу з реєстру боржників слідує, що вказана сума в розмірі 36 586,38 грн є не процентними нарахуваннями, а саме комісією (платою за обслуговування кредитної заборгованості).

Натомість, як вказано вище, власне кредитний договір не передбачав нарахування такої комісії.

А відповідно до постанови Верховного Суду від 23.05.2022 року по справі №393/126/20 потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Отже відповідний паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору, що свідчить про безпідставність вимоги про стягнення з відповідача комісії за таким договором.

Крім того згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору) умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Як вказано вище, кредитор щомісячно нараховував комісію за обслуговування кредитної заборгованості та загалом заборгованість за такою комісією становить 36 586,38 грн.

При цьому відповідний пункт паспорту споживчого кредиту не уточнює систематичність запитів позичальника про надання відповідної інформації як підставу для нарахування вказаної комісії та передбачає щомісячне нарахування такої комісії в незалежності від таких запитів.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року №496/3134/19 банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. За змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

За такого, за будь-яких обставин нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості без уточнення систематичності запиту відповідної інформації споживачем є нікчемним як таке, що суперечить ч.1-2 ст. 11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», тому відсутні підстави також і для стягнення 36 586,38 грн в якості комісії за даним договором.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №Р.25.21847.006896362 від 03.08.2020 року в сумі 41 883,72 грн, із яких: 40 064,02 грн заборгованість за тілом кредиту; 1819,70 грн заборгованість за процентами.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договорами:

- №С-001-0 від 19.02.2020 року в сумі 12 013,76 грн, із яких: 4880,52 грн заборгованість за тілом кредиту; 7133,24 грн заборгованість за процентами,

- №Р.25.21847.006896362 від 03.08.2020 року в сумі 41 883,72 грн, із яких: 40 064,02 грн заборгованість за тілом кредиту; 1819,70 грн заборгованість за процентами.

Загалом з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за вказаним вище договорами в сумі 53 897,48 грн.

Згідно зі ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 60 %, тому з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1453,44 грн. (2422,40 грн. х 60 %).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитними договорами №С-001-0 від 19.02.2020 року та №Р.25.21847.006896362 від 03.08.2020 року в сумі 53 897 (п`ятдесят три тисячі вісімсот дев`яносто сім) гривень 48 копійок.

В задоволенні позовних вимог про стягнення комісії за кредитним договором №Р.25.21847.006896362 від 03.08.2020 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» 1453 (одну тисячу чотириста п`ятдесят три) гривні 44 копійки в рахунок відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (бульвар Вацлава Гавела, 6 м. Київ, ідентифікаційний код 37616221);

Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Повне судове рішення складене 17.07.2025 року.

суддя: