Провадження № 2-о/742/129/25
Єдиний унікальний № 742/3429/25
УХВАЛА

15 липня 2025 року місто Прилуки

Суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області Ільченко О.І., розглянувши заяву представник заявника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), представник заявника Ткаченко Наталія Миколаївна ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Прилуцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Прилуки, вул. Соборна буд. 16, ) про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Н.М. звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 є матір`ю заявника ОСОБА_1 .

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 липня 2025 року, заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Ткаченко Н.М. до Прилуцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без руху, надавши строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

11.07.2025 року від адвоката Ткаченко Н.М. до суду надійшла заява про виправлення недоліків.

Дослідивши зміст поданої заяви та доданих до неї документів, суддя доходить до висновку, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає поверненню, оскільки недоліки, зазначені у вищевказаній ухвалі не виправлено.

Згідно із статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини дев`ятою статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Тобто, виходячи зі змісту вищенаведених положень ЦПК України, дотримання вимог процесуального законодавства України при пред`явленні заяви до суду є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Із цього приводу прецедентними є рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із заявою повинен, як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України заява повинна містити виклад обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено, у тому числі, з якою метою заявник просить встановити даний факт; причини неможливості одержання документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують цей факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим нормами ЦПК, вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, у тому числі, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя, відповідно до ст. 185 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Крім того, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019, зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Суд звертає увагу заявника на те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, що заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту має подати докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних органів (організацій) за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Слід зазначити, що за умовами статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Заявник, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, не навів переконливих аргументів та не надав належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували неможливість встановлення зазначеного факту в позасудовому порядку. Посилання на нібито здійснене звернення до Прилуцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану з метою отримання відповідних документів або внесення змін до актових записів не підкріплено жодними письмовими доказами, оформленими відповідно до вимог статей 7780, 95 ЦПК України.

Зважаючи на викладене доходжу висновку, що заявником не усунуто недоліки зазначені в ухвалі від 03.07.2027, а отже така заява підлягає поверненню відповідно до положення частини 3 статті 185 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 185, 260 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_3 до Прилуцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту, що має юридичне значення - вважати неподаною та повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику , що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвалу направити заявниці.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Олександр ІЛЬЧЕНКО