КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року про повернення позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 році ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Держави України в особі Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.11.2024 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.01.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків, з дня вручення ухвали суду.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.04.2025 позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 16.05.2025 ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку, направивши апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду засобами поштового зв`язку.

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі від 29.01.2025, були усунуті вчасно, оскільки ухвала суду про залишення позовної заяви без руху була надіслана судом лише 07.04.2025 та отримана позивачем 15.04.2025.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 09.06.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Копію апеляційної скарги з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження та призначення справи до розгляду направлено на адреси учасників справи 17.06.2025 та отримано відповідачами 27.06.2025, а позивачем - 17.06.2025.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, щодо повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 23.01.2025 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла цивільна справа № 753/22254/24 за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.01.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків, з дня вручення ухвали суду.

Цього ж дня, зазначену вище ухвалу було направлено судом на адресу місця проживання ОСОБА_1 супровідним листом, яку остання зазначила у позовній заяві, для виконання.

26.02.2025 рекомендоване поштове повідомлення, яким було направлено ухвалу суду від 29.01.2025, було повернуто до Солом`янського районного суду м. Києва із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», про що свідчить трекінг відправлень АТ «Укрпошта».

11.03.2025 ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 29.01.2025 супровідним листом було повторно направлено ОСОБА_1 для виконання.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.04.2025 позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Повертаючи позовну заву ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суд виходив з того, що ухвала суду про залишення позовної заяви без руху була направлена позивачу поштовим зв`язком на зазначену нею адресу місця проживання, проте до суду повернувся конверт з довідкою про причини повернення поштового відправлення, з відміткою «за закінченням терміну зберігання», а на день постановлення ухвали суду недоліки позовної заяви позивачем усунуто не було, тому суд дійшов висновку про повернення позовної заяви на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Право на доступ до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Мікулова проти Словаччини» від 06.12.2005).

Питання щодо вручення судового рішення врегульовано статтею 272 ЦПК України.

Частиною п`ятою статті 272 ЦПК України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частиною шостою статті 272 ЦПК України визначено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Ураховуючи зазначене, можна зробити висновок, що надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи повинні міститися: у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи або до електронного кабінету у системі «Електронний суд», у поштовому повідомленні з відміткою про вручення судового рішення або з відміткою про відмову отримати копію судового рішення чи про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи

Проте, у разі відсутності таких відомостей судове рішення вважається не врученим належним чином.

З матеріалів справи убачається, що ухвалу про залишення позовної заяви без руху було направлено на адресу фактичного проживання позивачки, проте поштове повідомлення повернулось до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

При цьому, з матеріалів справи також вбачається, що ухвала про залишення позовної заяви без руху направлялася судом повторно, проте матеріали справи, на момент вирішення питання про повернення позовної заяви, не містили відомостей про вручення ухвали суду, а тому суд дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви через не усунення позивачкою недоліків у встановлений судом строк.

Такі обставини свідчать про те, що суд першої інстанції не дотримався процесуального обов`язку щодо повідомлення у належний спосіб учасника справи про прийняте судом процесуальне рішення, а відтак позивачка була позбавлена можливості усунути визначені судом недоліки у встановлений судом строк, оскільки останній не було відомо про наявність ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 29.01.2025 про залишення позовної заяви без руху.

У постанові від 12.01.2023 у справі № 591/3717/21 Верховний Суд вказав, що повернення повідомлення, яким направлено судове рішення, з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування та не свідчить про відмову сторони від одержання поштового відправлення.

Таким чином, враховуючи, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази отримання ОСОБА_1 ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 29.01.2025 про залишення позовної заяви без руху, як це передбачено ч. 6 ст. 272 ЦПК України, а відтак остання була позбавлена можливості бути обізнаною у належний спосіб про залишення позовної заяви без руху та усунути визначені судом недоліки у встановлений судом строк, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви через не усунення недоліків на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 379 ЦПК України).

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року про повернення позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова