печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Головко Ю. Г.,

за участю секретаря судового засідання Мхітарян М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду м. Києва із позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 90 000,00доларів США основної заборгованості та 8 084,98 доларів США 3% річних за період 21.12.2020-18.12.2023, а всього 98 084,98 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 29.05.2015 між ОСОБА_2 як позичальником та ОСОБА_3 як позикодавцем було укладено Договір позики від 29.05.2015, на підставі якого відповідач отримала від ОСОБА_3 у позику грошові кошти в розмірі 120 000,00 доларів США та зобов`язувалась їх повернути до 29.11.2015 року.

Відповідно до п. 2 цього Договору позики, сума позики отримана Позичальником від Позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі.

Того ж дня 29.05.2015 року (у преамбулі договору помилково зазначено 2014 рік) між ОСОБА_2 (як Іпотекодавцем) та ОСОБА_3 (як Іпотекодержателем) був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І. В. за реєстраційним №1529 (далі - Іпотечний договір). Згідно з п. 2 цього договору, даним договором забезпечується виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 за договором позики, укладеного між ними 29.05.2015 року, зі всіма додатковими договорами, змінами і доповненнями до нього, а саме: повернення позики в розмірі 120 000 доларів США в строк до 29.11.2015.

Відповідно до п. п. 5, 13 Іпотечного договору, в іпотеку передавалось наступне нерухоме майно (далі - предмет іпотеки), вартість якого за згодою сторін становить 2 904 000 гривень 00 копійок: Житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; Земельна ділянка: кадастровий номер 8000000 000:79:694:0015, місце розташування АДРЕСА_2 , площа земельної ділянки 0,1000га; Земельна ділянка: кадастровий номер 8000000 000:79:694:0016, місце розташування АДРЕСА_2 , площа земельної ділянки 0,0600га; Земельна ділянка: кадастровий номер 8000000 000:79:694:0018, місце розташування АДРЕСА_1 , площа земельної ділянки 0,1000га; Земельна ділянка: кадастровий помер 8000000 000:79:694:0053, місце розташування АДРЕСА_2 , площа земельної ділянки 0,0605 га.

26.10.2015 між ОСОБА_3 (Цедент) та ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) був укладений Договір передачі прав за Договором позики, відповідно до якого до ОСОБА_4 перейшли всі права за договором позики, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29.05.2015 року.

Відповідно, 26.10.2015 між ОСОБА_3 (Первісним іпотекодержателем) та ОСОБА_4 (Новим іпотекодержателем) був укладений Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 29.09.2015 (реєстровий № 1529), який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І.В. 26.10.2015 за реєстраційним №3050.

05.07.2016 між ОСОБА_4 (Цедентом) і ОСОБА_6 (Цесіонарієм) був укладений Договір передачі прав за Договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29.05.2015.

Відповідно, 05.07.2016 між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (як між Первісним іпотекодержателем і Новим іпотекодержателем) був укладений Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 29.09.2015 (реєстровий № 1529), який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І.В. 05.07.2016 за реєстраційним №733.

Також, 28.11.2018 ОСОБА_6 (Позикодавець) і ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір про внесення змін до Договору позики від 29.05.2015, а саме: сторони домовились викласти п. 1 договору позики в такій редакції:

«1. Позикодавець передає Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 90 000 (Дев`яносто тисяч) доларів США 00 центи, та зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 90 000 (Дев`яносто тисяч) доларів США 00 центи, до 29.11.2019 (двадцять дев`ятого листопада дві тисячі дев`ятнадцятого року.».

Решта пунктів договору залишається без змін.

14.12.2018 між ОСОБА_6 (Цедентом) та ОСОБА_1 (Цесіонарієм) був укладений Договір передачі прав за Договором позики, відповідно до п. 1.1. якого Позивач ОСОБА_1 прийняла всі права за договором позики, що був укладений 29.05.2015 між боржником ОСОБА_2 (відповідачем у справі) та ОСОБА_3 .

Відповідно, 14.12.2018 між первісним іпотекодержателем ОСОБА_6 та Новим іпотекодержателем ОСОБА_1 був укладений Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 29.09.2015 (реєстровий № 1529), який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І.В. 14.12.2018 за реєстраційним № 1147.

Крім того, 29.11.2019 ОСОБА_1 (Позикодавець) і ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір про внесення змін до Договору позики від 29.05.2015, а саме: сторони домовились викласти п. 1 договору позики в такій редакції:

«1. Позикодавець передає Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 90 000 (Дев`яносто тисяч) доларів США 00 центи, та зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 90 000 (Дев`яносто тисяч) доларів США 00 центи до 20.12.2020 (двадцятого грудня дві тисячі двадцятого року.».

Решта пунктів договору залишається без змін.

Станом на дату звернення позивача до суду, відповідачка позику не повернула, від повернення позики ухиляється. Покликаючись на норми закону щодо обов`язковості до виконання сторонами умов договору, позивачка просить позов задовольнити, стягнути із відповідачки грошові кошти, отримані нею на підставі договору позики.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача, просив задовольнити позов з мотивів викладених у позовній заяві.

Представник відповідачки - у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, вказала, що відповідачка дійсно уклала 29.05.2015 з ОСОБА_3 . Договір позики, відповідно до якого отримав від позивача грошові кошти, однак просить врахувати, що на виконання умов Договору, з 2019 року по січень 2022 року включно, відповідач частково здійснив оплату у розмірі 68 400,00 доларів США, що підтверджується листуванням між сторонами в месенджерах Телеграм та Вайбер у мобільному додатку, а також може бути підтверджено показаннями ОСОБА_7 , з яким відповідачка перебуває багато років в фактичних шлюбних відносинах.

Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 29.05.2015 між ОСОБА_2 як позичальником (далі також - відповідач) та ОСОБА_3 як позикодавцем було укладено Договір позики від 29.05.2015 (далі-Договір позики), на підставі якого відповідач отримала від ОСОБА_3 у позику грошові кошти в розмірі 120 000,00 доларів США та зобов`язувалась їх повернути до 29.11.2015.

Відповідно до п. 2 цього Договору позики, сума позики отримана Позичальником від Позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі.

29.05.2015 (у преамбулі договору помилково зазначено 2014 рік) між ОСОБА_2 (як Іпотекодавцем) та ОСОБА_3 (як Іпотекодержателем) був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І.В. за реєстраційним №1529 (далі - Іпотечний договір). Згідно з п. 2 цього договору, даним договором забезпечується виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 за договором позики, укладеного між ними 29.05.2015 року, зі всіма додатковими договорами, змінами і доповненнями до нього, а саме: повернення позики в розмірі 120 000 доларів США в строк до 29.11.2015.

Відповідно до п. п. 5, 13 Іпотечного договору, в іпотеку передавалось наступне нерухоме майно (далі - предмет іпотеки), вартість якого за згодою сторін становить 2 904 000 гривень 00 копійок:

Житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; Земельна ділянка: кадастровий номер 8000000 000:79:694:0015, місце розташування АДРЕСА_2 , площа земельної ділянки 0,1000га; Земельна ділянка: кадастровий номер 8000000 000:79:694:0016, місце розташування АДРЕСА_2 , площа земельної ділянки 0,0600га; Земельна ділянка: кадастровий номер 8000000 000:79:694:0018, місце розташування АДРЕСА_1 , площа земельної ділянки 0,1000га; Земельна ділянка: кадастровий помер 8000000 000:79:694:0053, місце розташування АДРЕСА_2 , площа земельної ділянки 0,0605 га.

26.10.2015 між ОСОБА_3 (Цедент) та ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) був укладений Договір передачі прав за Договором позики, відповідно до якого до ОСОБА_4 перейшли всі права за договором позики, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29.05. 2015.

26.10.2015 між ОСОБА_3 (Первісним іпотекодержателем) та ОСОБА_4 (Новим іпотекодержателем) був укладений Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 29.09.2015 року (реєстровий № 1529), який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І.В. 26.10.2015 за реєстраційним №3050.

05.07.2016 між ОСОБА_4 (Цедентом) і ОСОБА_6 (Цесіонарієм) був укладений Договір передачі прав за Договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29.05.2015.

Відповідно, 05.07.2016 між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (як між Первісним іпотекодержателем і Новим іпотекодержателем) був укладений Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 29.09.2015 (реєстровий № 1529), який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І.В. 05.07.2016 за реєстраційним №733.

Також, 28.11.2018 року ОСОБА_6 (Позикодавець) і ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір про внесення змін до Договору позики від 29.05.2015, а саме: сторони домовились викласти п. 1 договору позики в такій редакції:

«1. Позикодавець передає Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 90 000 (Дев`яносто тисяч) доларів США 00 центи, та зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 90 000 (Дев`яносто тисяч) доларів США 00 центи, до 29.11.2019 (двадцять дев`ятого листопада дві тисячі дев`ятнадцятого року.».

Решта пунктів договору залишається без змін.

14.12.2018 між ОСОБА_6 (Цедентом) та ОСОБА_1 (Цесіонарієм) був укладений Договір передачі прав за Договором позики, відповідно до п. 1.1. якого Позивач ОСОБА_1 прийняла всі права за договором позики, що був укладений 29.05.2015 між боржником ОСОБА_2 (відповідачем у справі) та ОСОБА_3 .

Відповідно, 14.12.2018 між первісним іпотекодержателем ОСОБА_6 та новим іпотекодержателем ОСОБА_1 був укладений Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 29.09.2015 року (реєстровий № 1529), який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І. В. 14.12.2018 року за реєстраційним № 1147.

Крім того, 29.11.2019 ОСОБА_1 (Позикодавець) і ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір про внесення змін до Договору позики від 29.05.2015, а саме: сторони домовились викласти п. 1 договору позики в такій редакції:

«1. Позикодавець передає Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 90 000 (Дев`яносто тисяч) доларів США 00 4 центи, та зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 90 000 (Дев`яносто тисяч) доларів США 00 центи до 20.12.2020 (двадцятого грудня дві тисячі двадцятого року.».

Решта пунктів договору залишається без змін.

Відповідно до п. 4 Договору позичальник повинен віддати позикодавцеві суму позики без сплати процентів, а згідно до п. 6 Договору позика може бути повернута готівкою у м. Києві.

Крім того, у п. 8 Договору зазначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним Договором, позичальник повинен сплатити позикодавцеві суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки суми від простроченої заборгованості.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За нормами ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до позиції Верховного Суду від 19 грудня 2018 року, викладеної у справі № 544/174/17 зазначено, що «у контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у коментованій статті. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку».

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторона відповідача заперечуючи позовні вимоги лише в частині щодо суми заборгованості за Договором позики, вказує, що відповідачем на виконання умов Договору позики від 29.05.2015 у добровільному порядку повернуто позивачу як позикодавцю 68400,00 доларів США, що не враховано у суму заявлених позивачем позовних вимог.

Представник відповідача в обґрунтування тверджень щодо часткового повернення заборгованості на суму 68400,00 доларів США за Договором позики від 29.05.2015 вказує на скріншоти витягу із переписки в месенджерах Телеграм та Вайбер між сторонами у справі та можливістю заслухати пояснення ОСОБА_7 , з яким відповідачка перебуває багато років в фактичних шлюбних відносинах.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи доводи сторони відповідача, суд приходить до переконання, що пояснення ОСОБА_7 не можуть бути розцінені судом як доказ у вказаній справі з огляду на правовідносини, що виникли між сторонами у справі.

Так, суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у своїх висновках неодноразово звертав увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань (постанова Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18).

Аналогічного змісту позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 569/24347/18, провадження № 61-11630св19.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Слід зазначити, що суд приймає до уваги заперечення сторони позивача щодо дійсності авторів та змісту листування, що представлені стороною відповідача скріншоти переписки стосуються обставин повернення позики, оскільки: в скріншотах переписки відсутні згадування імен Позикодавця і Позичальника за договором Позики, а натомість прослідковується листування між двома особами чоловічої статті; в скріншотах переписки відсутнє посилання на Договір позики від 29.05.2015; деякі повідомлення з цієї переписки містять дату 2021 рік, в той час як датою повернення позики за договором Позики визначено 20.12.2020 року; в скріншоті наданої переписки згадуються проценти, в той час як Договір позики від 29.05.2015 є безпроцентним; додане до відзиву в додатку 4 «фото таблиці Передачі коштів за договором Позики ОСОБА_8 на 1 арк.» являє собою аркуш з таблицею з цифрами без підписів сторін Договору позики, який не є документом в процесуальному значенні і не має юридичної сили. Ця безіменна незасвідчена таблиця не є актом звірки розрахунків, актом приймання-передачі коштів, чи розпискою в отриманні коштів, тощо, і не засвідчує, не підтверджує та не спростовує жодного факту чи обставини, які стосуються виконання чи невиконання сторонами Договору позики своїх зобов`язань за договором.

Суд зазначає, що Порядок подання до суду електронних доказів встановлено Цивільним процесуальним кодексом України.

Так, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом., прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа, за статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Зважаючи на те, що відповідачем подано скріншоти електронної переписки з позивачем у месенджері Вайбер, вважати їх електронними доказами є порушенням Цивільного процесуального кодексу України, оскільки відповідачем не дотримано порядку подання до суду електронних доказів, оскільки паперові копії електронного доказу та скріншоти електронної переписки не засвідчені електронним цифровим підписом.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до змісту статтей 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц зазначила, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Враховуючи, що судом встановлено факт укладення між сторонами договорів позики, та відповідно факт існування боргового зобов`язання, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 29.05.2015 в розмірі 90 000,00 дол. США.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Такі висновки містяться, у постановах Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року №373/2054/16 та від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, а також у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі №463/9914/20.

Отже, виходячи з вищевикладеного, заявлена позовна вимога щодо стягнення 3% річних підлягає задоволенню оскільки факт передання коштів у позику та не повернення суми у строки встановлені договором, що стало підставою для нарахування 3% річних за період з 21.12.2020-18.12.2023 підтверджені належними доказами.

Враховуючи викладене, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути та 3% річних у розмірі 8 084,98 дол. США.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року).

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 13420,00 грн.

Керуючись ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 2, 81, 89, 141, 142, 247, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 90 000 (дев`яносто тисяч) доларів США основної заборгованості та 8 084,98 доларів США 3% річних за період 21.12.2020-18.12.2023, а всього 98 084 (дев`яносто вісім тисяч вісімдесят чотири) доларів США 98 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 13420,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю. Г. Головко