ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 619/1857/25
Номер провадження 22-ц/818/3223/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського Підприємства «Вікторія ВТ» на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 11 квітня 2025 року в складі судді Овсяннікова В.С. по справі № 619/1857/25 за позовом ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського Підприємства «Вікторія ВТ» до держави російської федерації про відшкодування збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації проти України,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського Підприємства «Вікторія ВТ» (далі - СГП «Вікторія ВТ») звернулися до держави російської федерації про відшкодування збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.

Позов мотивовано тим, що внаслідок збройної агресії російської федерації зазнали суттєвих пошкоджень приміщення належного СГП «Вікторія ВТ» майнового комплексу загальною площею 25827,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з кошторисом вартість будівельних робіт, які потрібно виконати для відновлення експлуатаційної спроможності виробничих будівель, втраченої під час агресії російської федерації проти України, за вказаною адресою: станом на 2025 рік складає 18 514 323 грн 60 коп.

Реальні збитки, спричинені рухомому майну, що визначены Актом № 1 інвентаризації (обстеження) пошкодженого/знищеного майна та фіксації матеріальної шкоди завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України від 21 грудня 2023 року дорівнюють 41 729 304 грн 59 коп.

ОСОБА_1 є засновником Товариства та внаслідок протиправних дій відповідача було знищено більша частина матеріально-технічної бази, складських запасів, готової продукції, засмічені вибуховими предметами посівні площі, порушенні логістичні, партнерські зв`язки, інші негативні фактори спричинені війною, що унеможливлює прийняття ефективних управлінських рішень та принижує її честь, гідність та ділову репутацію.

Посилаючись на вказані обставини Позивач - 1 ОСОБА_1 та Позивач-2 СГП «Вікторія ВТ» просили:

- стягнути з держави російської федерації на користь СГП «Вікторія ВТ» реальні збитки від спричиненої військової агресії у сумі 60 243 628 грн 19 коп., що за офіційним курсом Національного банку України на момент звернення позивача до суду становить 1 313 839,80 Євро;

- стягнути з держави російської федерації на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 60 243 628 грн 19 коп., що за офіційним курсом Національного банку України на момент звернення позивача до суду становить 1 313 839,80 Євро.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 11 квітня 2025 року ОСОБА_1 та ТОВ СГП «Вікторія ВТ» відмовлено у відкритті провадження по справі.

Ухвала першої інстанції мотивована тим, що з огляду на суб`єктний склад учасників спору, та саме наявність спору між юридичними особами, пов`язаного з відшкодування шкоди, спір у даній справі не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки містить ознаки господарського спору та має вирішуватися господарськими судом.

На вказане судове рішення 17 квітня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 та ТОВ СГП «Вікторія ВТ» в інтересах яких діє адвокат Костиря Геннадій Анатолійович, подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просили ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про непідсудність справи, оскільки спір про відшкодування збитків, де однією і сторін є фізична особа, є цивільно-правовим спором, що підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Оскільки позивачем є фізична особа - ОСОБА_1 , за критерієм суб`єктного складу сторін - дана справа підлягає розгляду з правилами цивільної юрисдикції.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

У судове засідання сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 17 липня 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_1 отримала 22 травня 2025 року в електронному кабінеті (т. 1, а.с.225);

ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 , отримав 19 травня 2025 року в електронному кабінеті (т. 1, а.с.220);

Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське Підприємство «Вікторія ВТ» отримано 19 травня 2025 року в електронному кабінеті (т. 1, а.с.221);

Держава російська федерація про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (т. 1, а.с.223).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України у повній мірі.

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність юрисдикції суду, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин.

Так, згідно з частинами 1, 2 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

При цьому, у частині 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Перелік категорій справ, що підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, визначено у статті 20 ГПК України.

Зокрема, згідно з частиною 1статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Частиною 1 статті 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 березня 2021 року (справа №367/4695/20): критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України.

Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.

Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.

Таким чином, законодавець запровадив такі правила розмежування юрисдикції судів: загальна (цивільна) юрисдикція є всеохоплюючою; якщо справа не віднесена до юрисдикції інших (адміністративних чи господарських) судів, то вона підлягає розгляду загальним (цивільним) судом.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Натомість юрисдикцію адміністративних чи господарських судів у спрощеному вигляді можна визначити так: перші мають повноваження вирішувати публічно-правові спори, а другі - спори, що виникають при здійсненні господарської діяльності.

При цьому, визначення правильної юрисдикційності того чи іншого спору має важливе значення, адже Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції на основі принципу верховенства права (рішення ЄСПЛ від 29 квітня 1988 року у справі «Белілос проти Швейцарії»); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії»).

ОСОБА_1 та ТОВ СПГ «Вікторія ВТ» звернулися до суду з позовом до держави російська федерація про відшкодування збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.

Обґрунтовуючи позов, позивачами зазначено, що внаслідок збройної агресії російської федерації приміщення майнового комплексу загальною площею 25827,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , що належать СГП «Вікторія ВТ», було пошкоджено.

Також, обґрунтовуючи наявність підстав для стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 вказувала, що вона є засновником ТОВ СПГ «Вікторія ВТ» та пошкодження відповідачем майна товариства призвело до втрат її ділової репутації внаслідок неможливості виконання власних зобов`язань, істотних порушень конституційних прав, а також почуття безпорадності та розчарування.

У розрізі предмета спору у цій справі, спір виник з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої господарюючому суб`єкту пошкодженням його майна, яке використовувалось у господарській діяльності.

З огляду на наведені критерії розмежування юрисдикції, суб`єктний склад спору та його предмет, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спір щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди у даній справі не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства в судах загальної юрисдикції, оскільки містить ознаки господарського спору та має вирішуватися у порядку господарського судочинства.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 375, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського Підприємства «Вікторія ВТ» залишити без задоволення.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 11 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 липня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук