Справа № 304/519/25 Провадження № 2/304/429/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Гевці В.М.,

за участі секретаря судового засідання Гарайдич Р.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 304/519/25 за позовом ОСОБА_1 до Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності у порядку спадкування,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області з вимогами про:

-встановлення факту, що його мати ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з його батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 17 липня 1966 року до дня смерті останнього;

-визнання права власності в порядку спадкування за законом за спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та за заповітом за спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , після смерті яких відкрилась спадщина. В обсяг спадкового майна входить житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач є спадкоємцем після померлого за законом, оскільки є його сином, а після померлої за заповітом, який складено 21 грудня 2018 року, та прийняв спадщину відповідно до чинного законодавства.

Враховуючи те, що відсутній документ, який посвідчує право власності спадкодавців на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, позивач не може оформити право власності на вказане будинковолодіння.

Крім цього позивач указує, що в актовому записі про одруження батьків, які одружилися 17 липня 1966 року, актовий запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 17 липня 1966 року, неправильно записано ім`я його матері, а саме вказано як « ОСОБА_4 », замість правильного « ОСОБА_5 ». Зазначає, що помилка в написанні імені матері перешкоджає йому оформити право на спадкування, тому він звернувся до суду з цією вимогою та просить таку задовольнити.

У підготовче судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. При цьому, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити.

Представник відповідача подала через канцелярію суду заяву про те, що не заперечує проти задоволення позову. Також просить суд розглянути справу в її відсутності.

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов такого висновку.

Так, матеріалами справи доведено, що згідно з копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , ім`я матері позивача ОСОБА_1 вказано як « ОСОБА_5 ».

Також матеріалами справи доведено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 12 січня 1990 року ім`я матері позивача зазначено як « ОСОБА_5 »; у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_4 від 14 травня 2024 року, ім`я померлої матері позивача теж зазначено як « ОСОБА_5 ».

Однак, як слідує з копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 17 липня 1966 року, то в такому ім`я матері позивача вказано як « ОСОБА_4 », замість правильного « ОСОБА_5 ».

Судом установлено, що позивач не має іншої можливості підтвердити факт перебування батьків у шлюбі, але його встановлення породжує юридичні наслідки, оскільки з таким фактом законодавство пов`язує можливість реалізації спадкових прав позивачем, при цьому спір про встановлення цього факту відсутній.

Надані ОСОБА_1 докази суд визнає належними і допустимими, оскільки такі містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 цього Кодексу суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі встановити факт родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Отже, з огляду на наведене та те, що позивач не має можливості будь-яким іншим чином встановити вказані вище факти, які породжують для нього юридичні наслідки, тому суд дійшов висновку, що заявлені вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується заявленої ОСОБА_1 позовної вимоги про визнання права власності у порядку спадкування, то суд дійшов такого висновку.

Судом встановлені такі фактичні обставини.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Дубриничі Перечинського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 29. Вказаний факт підтверджено Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим 19 серпня 2015 року.

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджено Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Довідкою № 513 від 19 листопада 2024 року підтверджено, що відповідно до погосподарської книги № 2 особового рахунку 40 за 2011-2015 роки головою дворогосподарства індивідуального житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , був ОСОБА_3 , якийпомер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Довідкою № 511 від 19 листопада 2024 року та довідкою № 512 про осіб, місце проживання яких реєструвалося у період з 26 квітня 1978 року по 14 травня 2024 року, виданими адміністратором ЦНАП Козак Л.В., підтверджено, що на момент смерті ОСОБА_3 за вказаною вище адресою були зареєстровані та проживали такі особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Дубриничі Ужгородського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис № 164. Вказаний факт підтверджено Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , яке видане 14 травня 2024 року.

Двадцять першого грудня 2018 року в селі Дубриничі Перечинського району Закарпатської області було складено заповіт, який посвідчено державним реєстратором, членом виконкому Дубриницької сільської ради Аркайкіною М.В., та зареєстровано в реєстрі за № 238, відповідно до якого ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, а також все те, що буде належати їй на час смерті, заповіла своєму сину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Інформаційною довідкою № 02-38/208 від 20 листопада 2024 року підтверджено, що на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , інформація про реєстрацію права власності в архіві сільської ради відсутня.

Листом в. о. завідувача Перечинської державної нотаріальної контори Бровді К.С. від 09 травня 2025 року № 69/01-16 підтверджено, що після померлих ОСОБА_3 і ОСОБА_2 спадкові справи не заведені.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відомості щодо будинку, який знаходиться у АДРЕСА_1 , станом на 19 листопада 2024 року, відсутні. Отже, право власності на згаданий об`єкт нерухомості не зареєстроване.

З Технічного паспорта на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який виготовлено на замовлення ОСОБА_1 суб`єктом господарювання ОСОБА_8 (кваліфікаційний сертифікат АЕ № 003620), встановлено, що за вказаною адресою розташовано житловий будинок, криту терасу, котельню, літню кухню, господарську будівлю, вбиральню, вимощення, огорожу.

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Маріаша В.І. Однак відповідно до повідомлення останнього від 25 лютого 2025 року № 08/01-16 позивачу у цій справі роз`яснено, що йому необхідно звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування, оскільки на житловий будинок (розташований за адресою: АДРЕСА_1 ) відсутній документ, що посвідчує право власності, що унеможливлює видачу позивачу свідоцтва про право на спадщину.

Наведені фактичні обставини дають підстави встановити зміст спірних правовідносин у цій цивільній справі: визнання права власності на спадкове майно житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудамиза адресою: АДРЕСА_1 .

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, які є належними, допустимими, достовірними та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов до таких висновків.

За приписами статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

У розумінні статті 1262 ЦК України позивач у цій справі ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 за законом як син останнього.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 станом на день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та фактично проживав разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , як і вимагає наведена норма права. Разом із тим, підтверджено також, що позивач не заявив про відмову від спадщини.

Крім цього, згідно із статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Стаття 1268 ЦК України встановлює порядок прийняття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У розумінні наведених норм права ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за померлою ОСОБА_2 за заповітом, оскільки не подав заяву про відмову від спадщини.

Статтями 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Разом із цим, суд звертає увагу, що в цих конкретних правовідносинах визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку як за законом, так і за заповітом відповідно, але оформити своє право на спірний житловий будинок не має можливості, порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню.

Цей спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити неможливо, а набуття позивачем права власності на житловий будинок не порушує права та законні інтереси інших осіб.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності у порядку спадкування задовольнити повністю.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 ), та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 ), були чоловіком та дружиною і перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 липня 1966 року до дня смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності в порядку спадкування за законом за спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та за заповітом за спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Дубриницька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, ; місцезнаходження: 89210, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Дубриничі, вул. Центральна, 44А.

Головуюча: Гевці В. М.