Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/1864/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

18.07.2025 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Вознюка Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Федченко Л.В.,

справа № 677/1864/23,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Довіра»,

предмет позову визначення додаткового строку на прийняття спадщини,

представник позивача Мороз Л.С.

провівши по справі судове засідання в залі суду, в режимі відеоконференції, в порядку загального позовного провадження,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Представник позивача адвокат Моро Л.С. звернулася до суду з позовом про визнання права власності на майно у порядку спадкування, предмет якого в ході судового розгляду змінила та просила визначити позивачу ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю три місяці після набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 03.04.2000 року матір позивача ОСОБА_3 успадкувала від своєї матері ОСОБА_4 земельну частку (пай), що перебувала у колективній власності КСП «Бужок» с. Митинці Красилівського району Хмельницької області розміром 3,29 умовних кадастрових гектари.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

З батьками зв`язки вона втратила, оскільки вони були громадянами російської федерації та проживали на її території, а позивач після досягнення повноліття пішла служити в монастир і на даний час є монахинею Городоцького Свято-Миколаївського жіночого монастиря.

В березні 2023 року з нею зв`язалися представники СТОВ «Довіра» та повідомили, що вони є орендарями земельної частки (паю) площею 3,29 га, яка була передана в оренду ОСОБА_3 , однак, після її смерті ніхто спадщину на земельну ділянку не прийняв, орендна плата не виплачується та рекомендували переукласти договір оренди земельної ділянки.

04.04.2023 позивач звернулася до державного нотаріуса Красилівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак державним нотаріусом постановою від 04.04.2023 року їй було відмовлено у зв`язку з пропуском шестимісячного терміну для прийняття спадщини.

Крім того, нотаріусом повідомлено позивачу, що спадкова справа до майна ОСОБА_3 відкрита на підставі заяви її батька ОСОБА_2 , однак свідоцтво про право на спадщину йому не видавалося, оскільки за ним він не звертався.

Вказала, що в телефонній розмові з батьком останій повідомив позивачу, що в Україну приїжджати він не збирається, свідоцтво про право власності на спадкове майно після смерті дружини отримувати не бажає.

Поважність пропуску строку на прийняття спадщини представник позивача обґрунтовувала тим, що позивач не мала ніякого контакту з батьками, які поживали в російській федерації, оскільки служила у монастирі.

У зв`язку із наведеним, позивач просила визначити позивачу додатковий строк, тривалістю 3 місяці після набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Відповідач відзив на позов не подав.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги заяви підтримала, як на поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини посилалась на служіння позивачем у монастирі та проживання батьків в російській федерації, що призвело до втрати зв`язків між ними і тому позивач не була обізнана про смерть матері, у зв`язку з чим пропустила строк на подачу заяви про прийняття спадщини.

Відповідач, який повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов суду не подав, причини неявки в судове засідання не повідомив.

Представник СТОВ «Довіра», який повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій не заперечував щодо задоволення позову, справу просив розглянути у його відсутність.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

08.01.2024 відкрито провадження у справі, та призначено підготовче судове засідання.

11.12.2024 ухвалою суду за клопотанням представника позивача витребувано у Красилівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмету позову.

16.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

09.07.2025 постановлено проводити заочний розгляд справи, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, а також повідомлено, що рішення буде ухвалено та проголошено 18.07.2025.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна частка (пай), що перебувала у колективній власності КСП «Бужок» с. Митинці Красилівського району Хмельницької області, розміром 3,29 умовних кадастрових гектари, яку ОСОБА_3 успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_4 .

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв її чоловік ОСОБА_2 , подавши відповідну заяву до Красилівської державної нотаріальної контори.

Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та є дочкою ОСОБА_3 .

04.04.2023 ОСОБА_1 подала до Красилівської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою від 04.04.2023 №345/02-31 державним нотаріусом було їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини.

Вказані обставини підтверджуються: копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 ; копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0228480, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.2000 реєстровий №1196; копією заяви ОСОБА_6 про прийняття спадщини, що міститься в матеріалах спадкової справи №457/2018; постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №345/02-31 від 04.04.2023.

Згідно довідки №3 від 12.10.2024, виданої Свято-Миколаївським жіночим монастирем Рівненської єпархії Української Православної Церкви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з березня 2004 року і по дату видачі довідки є насельницею Городоцького Свято-Миколаївського жіночого монастиря.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

V. Оцінка суду

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог.

Частина третя статті 1272 ЦК України може застосовуватись, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Представник позивача, обґрунтовуючи поважність підстав пропуску позивачем строку на прийняття спадщини посилалась на те, що позивач не спілкувалася з батьками, а тому не знала про відкриття спадщини, оскільки служила в монастирі, а батьки проживали в росії.

На підтвердження цього долучила довідку з Городоцького Свято-Миколаївського жіночого монастиря.

Разом з тим, обставина того, що позивач несе послух у Городоцькому Свято-Миколаївському жіночому монастирі, сама по собі, не може свідчити про те, що позивач не підтримувала зв`язки із спадкодавцем, яка проживала за межами території України, то що їй не було відомо про смерть матері протягом строку, передбаченого для подачі заяви про прийняття спадщини.

Крім того, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зауважував, що не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини: незнання про смерть спадкодавця; юридична необізнаність спадкоємця про порядок прийняття спадщини, похилий вік; непрацездатність; встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, установлення факту проживання однією сім`єю); невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину; відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; несприятливі погодні умови; перебування в депресії у зв`язку зі смертю спадкодавця, оскільки глибокі душевні страждання через смерть близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей.

Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 31.7.2024 у справі № 706/275/22 (провадження № 61-12010св23).

У постанові від 11.11.2020 у справі № 750/262/20 Верховний Суд дійшов висновку, що неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 6-1215цс16 та у постановах Верховного Суду від 18.01.2018 у справі № 198/476/16-ц, від 12.02.2018 у справі № 712/656/15-ц, від 06.06.2018 у справі № 592/9058/17-ц, від 11.07.2018 у справі № 381/4482/16-ц.

Позивачем та її представником не надано суду доказів необізнаності позивача про смерть матері до 25.05.2011. Однак навіть за умови доведення позивачем, що вона не була обізнана про смерть матері до ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд зауважує, що необізнаність позивача про смерть матері ОСОБА_3 , не є поважною причиною пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини в розумінні закону.

Про існування будь-яких інших поважних підстав, що об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 звернутись протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, представником позивача ОСОБА_5 у позовній заяві не викладено, та у ході судового розгляду не зазначено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 зазначила, що суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи, що тривалість пропуску позивачем строку для прийняття спадщини спадкодавця ОСОБА_3 становить понад 13 роки, та встановлені судом обставини, суд доходить висновку про недоведеність представником позивача поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини та наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали ОСОБА_1 подати таку заяву у встановлений законом строк.

У зв`язку з наведеним, правові підстави для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини ОСОБА_3 відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

VI. Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У з тим, що у задоволенні позові відмовлено, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 1216-1218, 1222, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Красилівського районного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги позивачем заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Довіра», місцезнаходження: 31022, Хмельницька область, Хмельницький район, смт. Антоніни, пл. Графська, 54, .

Суддя Р. В. Вознюк