КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 364/113/25 Головуючий у суді першої інстанції - Ткаченко О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ» на рішення Володарського районного суду Київської області від 24 березня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ», треті особи: Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шарков Олександр Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У позовній просив суд:

- визнати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Сазоновою О.М. 09.06.2021, зареєстрований в реєстрі за №914, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» за Кредитним договором №2717216 від 30.07.2020 у розмірі 14 609,61 грн, укладеним з ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 - таким, що не підлягає до виконання.

- стягнути з відповідача судовий збір та понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 20 000,00 грн.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 24 березня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Сазоновою О.М. 09.06.2021, зареєстрований в реєстрі за №914, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» за Кредитним договором №2717216 від 30.07.2020 у розмірі 14 609,61 грн, укладеним з ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 - таким, що не підлягає до виконання.

Стягнуто з ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 968,96 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень.

Не погоджуючись із таким рішенням суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу, відповідач ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення Володарського районного суду Київської області від 24 березня 2025 рокув частині стягнення витрат на правничу допомогу скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що документи, надані на підтвердження витрат, свідчать, що правнича допомога надавалась позивачу у межах виконавчого провадження, а не судового розгляду справи № 364/113/25 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Також вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги обґрунтовані сумніви щодо реальності надання та доцільності окремих послуг, зазначених в Акті та недостатньо врахував критерії співмірності витрат та відсутність деталізації в наданих позивачем документах.

В частині розгляду справи по суті заявлених вимог рішення суду сторонами не оскаржувалось, тому апеляційному перегляду в межах даного провадження не підлягає.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

В судовому засіданні в апеляційному суді взяв представник відповідача ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» Макєєв В.М., який підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її з викладених підстав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частинам 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції позивач надав:договір про надання правничої допомоги №1/1 від 18.12.2024 (а.с. 18), додаток №1 до договору про надання правничої допомоги №1/1 від 18.12.2024, акт наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 18.12.2024 (а.с. 20), довідку про оплату послуг по договору №1/1 про надання правової допомоги від 18 грудня 2024 (звор. ст. а.с. 20).

Пунктом 1 договору про надання правничої допомоги адвокату визначено гонорар у вигляді фіксованої суми розмір якої складає 20000 грн.

Відповідно до акту наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 18.12.2024 адвокатом Романішіним Є.В. надано, а ОСОБА_1 отримано наступні послуги: 1. Усна консультація, вивчення письмових матеріалів, роз`яснення прав - 4000 грн, зібрання доказів, підготовка позовної заяви, підготовка до участі в розгляді справи - 27.12.2024 - 8000 грн, 28.01.2025 - 8000 грн. Всього 20000 гривень.

Факт оплати наданих послуг підтверджується довідкою про оплату послуг по договору №1/1 про надання правової допомоги від 18 грудня 2024 року (звор. ст. а.с. 20).

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків падання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та па підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою:,

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі з протилежною стороною). При цьому, норми статей 137. 141 ЦПК України спрямовані саме на захист прав та інтересів учасників судових процесів, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість учасників отримати відшкодування понесених витрат, на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, тому судові витрати, понесені позивачем, мають бути відшкодовані йому за рахунок відповідача.

Разом з цим, суд першої інстанції урахував, що предметом цього позову є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню і підготовка позовної заяви не потребує вивчення великої кількості нормативної бази та судової практики. Тому заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 20000,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зменшити розмір витрат та стягнути з відповідача на користь позивача понесені у цій справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 6000,00 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що правнича допомога надавалась позивачу у межах виконавчого провадження, а не судового розгляду справи № 364/113/25 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки предметом даного спору є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса, на підстав якого було відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_1.

Як видно із акту наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 18.12.2024 адвокатом Романішіним Є.В. надано, а ОСОБА_1 отримано наступні послуги: усна консультація, вивчення письмових матеріалів, роз`яснення прав, зібрання доказів, підготовка позовної заяви, підготовка до участі в розгляді справи. Тобто, надані адвокатом послуги стосуються безпосередньо судового розгляду справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Твердження апелянта про неспівмірність розміру витрат складності справи та наданим адвокатом послугам також не впливають на висновки суду першої інстанції, адже суд урахував заперечення відповідача та зменшив розмір витрат, зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат.

Отже, доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ» залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 24 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 22 липня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома