Справа № 175/1685/25
Провадження № 2/175/391/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"14" липня 2025 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Журавель Т.С., за участю секретаря судового засідання Вербицької К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що спільне життя не склалося з причини розбіжності характерів та поглядів на сімейне життя, сторони втратили взаєморозуміння між собою. Шлюбні відносини фактично припинені між сторонами.

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.02.2025 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за справою.

Позивач в судове засідання не з`явилася, разом з позовом подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Через систему «Електронний суд» відповідач подав клопотання, в якому просив визнати виняткову юрисдикцію італійського суду для розгляду цієї справи, посилаючись на те, що останнє спільне місце проживання подружжя знаходилося в Італії (м. Феррара). Крім того зазначив, що відповідач та спільна дитина сторін є законними резидентами Італії.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 26.05.2018 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №1514. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 .

У шлюбі у сторін народилися сини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , повторно виданого Краматорським відділом державної реєстрації актівцивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 03.09.2021 року, про що 03.09.2021 року було зроблено актовий запис № 706.

Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №1443-1, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1106267 від 10.02.2025 року, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Щодо клопотання відповідача про визначення держави, право якої підлягає застосуванню під час вирішення даного спору, суд виходив з наступного.

Визначаючи матеріальне право якої держави підлягає застосуванню національним судом під час вирішення даного спору з іноземним елементом, суди мають керуватися правилами статей 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Згідно ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Аналіз положень статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» дає підстави дійти висновку, що законодавець України визначив чотири колізійні прив`язки у визначенні закону, яким має керуватися подружжя під час вирішення питання про припинення шлюбу, а саме: 1) спільний особистий закон подружжя (lex patrie); 2) закон спільного місця проживання подружжя, за умови, що один з подружжя продовжує проживати у цій державі (lex domicilii); 3) право держави, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином (proper law); 4) закон, обраний подружжям (lex voluntatis).

Під час визначення матеріального права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом. Якщо норми і поняття, що потребують правової кваліфікації, не відомі праву України або відомі під іншою назвою або з іншим змістом і не можуть бути визначені шляхом тлумачення правом України, то при їх правовій кваліфікації також враховується право іноземної держави (стаття 7 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Визначаючи, чи є у подружжя спільний особистий закон, необхідно враховувати положення ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», якщо фізична особа є громадянином двох або більше держав, її особистим законом уважається право тієї держави, з якою особа має найбільш тісний зв`язок, зокрема, має місце проживання або займається основною діяльністю.

З урахуванням того, що сторони є громадянами України, у них є спільний особистий закон подружжя.

Однак із урахуванням положень ч. 2 ст. 16 зазначеного вище Закону щодо альтернативи особистого закону, яка пов`язана з найбільш тісним зв`язком особи між державами, громадянином яких вона є, зокрема, місця народження, тривалості проживання у кожній державі, родинних зв`язків у цих державах, роботи, останнього місця проживання тощо, а тому, на переконання колегії суддів, особистим правом позивачки є право України, яке нею також і обрано при зверненні до українського суду з цим позовом.

Матеріалами справи встановлено, що подружжям спільно не обрано право, що буде застосовуватися до правових наслідків у даному випадку. При цьому жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що подружжя тривалий час проживало в Італії і що саме з цією країною сторони мають найбільш тісний зв`язок, суду надано не було.

Також судом встановлено, що сторони мають зареєстроване місце проживання в України. Крім того, позивач зазначила у позовній заяві, що фактично мешкає у м. Краматорськ.

З урахуванням наведеного вище, суд доходить висновку, про необхідність застосування до спірних правовідносин саме норм матеріального права України, у зв`язку з чим клопотання відповідача є необгрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Згідно ст. ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, строк для примирення їй не потрібен.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в своїй заяві відповідач не заперечував проти самого розірвання шлюбу, а заперечував лише проти вирішення цього спору судом України.

На підставі викладеного, надавши оцінку доказам, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, підлягає задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням визнання позову, на підставі положень ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 141, 142, 247, 258, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), який зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 26.05.2018 року, актовий запис №1514.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. С. Журавель