СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/22509/24

пр. № 2/759/1127/25

10 липня 2025 року року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бабич Н.Д.

за участю секретаря судового засідання - Олійникової Н.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4 ,

представника відповідача та третіх осіб - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу у режимі відеоконференції за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_7 , треті особи: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання договору дарування частково недійсним та скасування державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2024 року до суду надійшов позов ОСОБА_6 до відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, в якому він просить визнати недійсним договір дарування (серія та номер: 1-153), укладений 04 березня 2024 року між ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) як дарувальником та ОСОБА_7 як обдаровуваним, посвідчений нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Тітовою О.В.; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_7 на квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 71882251 від 04.03.2024 року); стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_6 вказує, що відповідач ОСОБА_2 має заборгованість перед ним, що підтверджується рішенням (заочним) Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року у справі №759/307/24, однак вчинив дії спрямовані на виведення належного йому нерухомого майна з володіння останнього з метою уникнення подальшого звернення стягнення на таке майно, а саме: 04 березня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 був укладений договір дарування серія та номер: 1-153, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Тітовою О.В.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву з моменту отримання ним копії цієї ухвали (а.с. 82 том №1).

02 грудня 2024 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про забезпечення доказів у справі (а.с.123-130 том №1).

Ухвалою суду від 02 грудня 2024 року клопотання представника позивача про забезпечення доказів задоволено: витребувано від Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори (вул. Гната Юри, 9, м. Київ, 03148) належним чином завірені копії матеріалів справи про вчинення договору дарування, укладеного 04 березня 2024 року між ОСОБА_2 , як дарувальником та неповнолітнім ОСОБА_7 , як обдарованим (договір дарування серія та номер: 1-153, посвідчений нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Тітовою О.В.; витребувано з Міністерства цифрової трансформації України (вул. Ділова, 24, м. Київ, 03150) інформацію про те, чи зареєстрований ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , моб. тел. НОМЕР_3 ), як користувач у застосунку «Дія» та чи завантажував ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові рішення у справі №759/307/24 через застосунок «Дія» (а.с.168 том №1).

02 грудня 2024 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача ОСОБА_2 , з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_7 є малолітньою особою, ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже є неналежним відповідачем (а.с.143-148 том №1).

08 січня 2025 року від Міністерства цифрової трансформації України надійшла відповідь на ухвалу суду від 02 грудня 2024 року (а.с.107-109 том №2).

11 лютого 2025 року до суду від представника позивача - адвоката Старовойтової Д.А. надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, з якої вбачається, що позовні вимоги пред`явлено до законного представника неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матері - ОСОБА_4 , а також залучено до участі у справі третіх осіб, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Службу у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с.180-196 том №1).

В заяві про зменшення позовних вимог ОСОБА_6 з посиланням на п. 6 ст. 3, ст. 6, ч. 3 ст. 13, ст. 234 ЦК України просить: визнати недійсним договір дарування часток квартири, в частині дарування ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) належної йому частки квартири на користь ОСОБА_7 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), укладений 04 березня 2024 року, посвідчений Тітовою О.В., державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №1-153; відновити становище, яке існувало до порушення шляхом скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_7 на частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, проведену 04.03.2024 року державним реєстратором Тітовою Оленою Володимирівною (Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ); стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_7 в особі законного представника (матері) - ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 судові витрати: сплачений судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 04 березня 2025 року суд ухвалив замінити неналежного відповідача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - на належного відповідача - ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) та залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_8 (РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_9 (РНОКПП: НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), Службу у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Гната Юри, 9, кім. 422) у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації. Визначено відповідачу право на подання відзиву на позов в десятиденний строк з дня отримання позовної заяви. Визначено третім особам десятиденний строк з дня отримання позовної заяви для подання до суду пояснень щодо позову(а.с.33-34 том №2).

14.03.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_4 та письмові пояснення третіх осіб: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.44-55 том №2).

28 квітня 2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), яка належить на праві власності ОСОБА_7 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) (а.с.69-72 том №2).

Ухвалою суду від 29 квітня 2025 року заяву представника позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_7 , треті особи: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання договору дарування частково недійсним та скасування державної реєстрації - задоволено. До розгляду справи по суті накладено арешт на частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), яка належить на праві власності ОСОБА_7 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) (а.с.85-87 том №2).

30.04.2025 року від Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшли витребувані ухвалою від 02 грудня 2024 року матеріали договору дарування квартири (а.с.1-53 том №3).

Ухвалою від 20 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.188 том №2).

В судовому засіданні 10 липня 2025 року, яке здійснювалось в режимі відеоконференції, представник позивача підтримала позовні вимоги повністю, просила суд задовольнити позов з підстав викладених в заяві про зменшення позовних вимог. Вказувала, що рішенням (заочним) Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року у справі 759/307/24 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_6 заборгованість за договорами позики загальний розмір якої складає 19 250 дол. США та 25 613 євро. Зазначила, що в провадженні Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Київській області перебуває кримінальне провадження №0000960 від 11.04.2023 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. 18 липня 2024 року приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року у справі №759/307/24. Позивачу стало відомо, що 04 березня 2024 року ОСОБА_2 був укладений договір дарування за умовами якого відповідач подарував належну йому на праві власності частку квартири своєму малолітньому сину - ОСОБА_7 . За таких обставин представник позивача вважає, що укладення ОСОБА_2 договору дарування майна зі своїм родичем, було вчинено недобросовісно та на шкоду кредитору з метою приховання цього майна від наступного звернення стягнення на майно в рахунок погашення боргу.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник, заперечували проти вимог позову, просили у задоволенні позову відмовити повністю зазначивши наступне. ОСОБА_2 не знав про розгляд справи №759/307/24 про стягнення заборгованості та не отримував процесуальні документи і рішення суду в цій справі, оскільки відповідач не проживає за адресою реєстрації. Рішення суду у вказаній справі завантажив в додатку "Дія" вже після того, як був укладений договір дарування. Про кримінальне провадження №0000960 від 11.04.2023 р. ОСОБА_2 нічого не відомо. Жодного разу його не викликали до правоохоронних органів для допиту. Відповідач не заперечував існування боргових зобов`язань перед ОСОБА_6 та пояснив, що не має наміру уникати їх виконання, однак на даний час втратив бізнес та не має фінансової можливості повернути борг позивачу. Повідомив, що пропонував ОСОБА_6 укласти мирову угоду з розтермінуванням суми повернення боргу та просив позивача зменшити суму боргу на суму коштів, які вже були повернені відповідачем, однак позивач не погодився на вказану пропозицію, наполягав на негайному поверненні всієї суми боргу. Щодо обставин укладення договору дарування вказав, що не мав на меті діяти на шкоду кредитору (позивачу), ініціатива укладення договору дарування належить його батькам: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є особами похилого віку і прийняли рішення розпорядитися належними їм частками у квартирі, подарувавши їх онуку - ОСОБА_7 . За наполяганням своїх батьків ОСОБА_2 також погодився подарувати належну йому на праві власності частину квартири своєму сину - ОСОБА_10 аби разом укласти один договір дарування. Метою укладення договору дарування часток квартири було забезпечення майнового благополуччя ОСОБА_7 . Представник відповідача звертав увагу на те, що загальна площа квартири за адресою: АДРЕСА_1 , становить 45,43 кв.м., а отже ринкова вартість частки є незначною, вказувала, що задоволення позовних вимог не призведе до задоволення вимог позивача, як кредитора а лише надасть йому інструмент тиску на відповідача, позбавить права власності на житло малолітнього ОСОБА_7 та створить ситуацію правової невизначеності по відношенню до інших співвласників квартири АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_4 та її представник, який одночасно є представником третіх осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвокат Левчук М.О. заперечували проти вимог позову, просили у задоволенні позову відмовити повністю. Зокрема, допитана в судовому засіданні ОСОБА_4 зазначила, що укладення договору дарування від 04 березня 2025 року не мало на меті нашкодити позивачу, вказала, що це була ініціатива ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подарувати свої частки онуку, щоб він був забезпечений житлом. Про існування боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_6 та про розгляд справи № 759/307/24 не знала. Представник ОСОБА_4 та третіх осіб наголосив, що задоволення позовних вимог призведе до порушення прав малолітньої особи.

Треті особи: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора та Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про слухання справи за їх відсутності (а.с. 55, 56 том №3.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням (заочним) Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року у справі 759/307/24 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики №1 від 19.08.2021р. в сумі 9 350, 00 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят) доларів США, із яких тіло боргу 8 500, 00 доларів США та 850, 00 доларів США штраф; за договором позики №1 від 21.10.2021р. в сумі 9 900, 00 (дев`ять тисяч дев`ятсот) доларів, із яких тіло боргу 9 000, 00 доларів США та 900, 00 доларів США штраф; за договором позики №2 від 26.10.2021р. в сумі 9 900, 00 (дев`ять тисяч дев`ятсот) Євро, із яких тіло боргу 9 000, 00 Євро та 900, 00 Євро штраф; за договором позики №25/11 від 25.11.2021р. в сумі 15 713,00 (п`ятнадцять тисяч сімсот тринадцять) Євро, із яких тіло 14 285 Євро та 1 428, 00 Євро штраф за договором позики №25/11 від 25.11.2021р., а всього 19 250, 00 (дев`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят) доларів США та 25 613, 00 (двадцять п`ять тисяч шістсот тринадцять) Євро, судовий збір в сумі 13 420, 00 грн. (тринадцять тисяч чотириста двадцять гривень нуль копійок), витрати на професійну правничу допомогу в сумі 38 000, 00 грн. (тридцять вісім тисяч гривень нуль копійок) (а.с.46-57 том №1).

Встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 належала на праві власності частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

04 березня 2024 р. між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , як дарувальниками з однієї сторони, та їх малолітнім онуком та сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за якого діяла його мати - ОСОБА_4 , як обдаровуваний, був укладений договір дарування часток квартири (а.с.2-3 том №3).

Так, за умовами договору дарування часток квартири від 04 березня 2024 року, дарувальники в рівних частках кожен, подарували, а обдаровуваний прийняв в дар частки квартири номер АДРЕСА_4 . В пункті з договору дарування вказано, що договір укладається згідно з розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації №147 від 09 лютого 2024 року про надання дозволу на укладання договору дарування частки квартири ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

З матеріалів справи про вчинення договору дарування, укладеного 04 березня 2024 року, які надані суду Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою вбачається, що із заявами про надання про надання дозволу на укладання договору дарування частки квартири ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1, до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації звертались всі дарувальники: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 (а.с.4 том №3).

З відповіді Міністерством цифрової трансформації від 07 січня 2025 року вбачається, що користувач ОСОБА_2 авторизований в мобільному додатку Порталу Дія (Дія) з 2021-12-28 10:23:55. Також зазначено, що вищевказаний користувач ( ОСОБА_2 ) завантажував судове рішення у справі 759/307/24 May 2, 2024 14:17:05, тобто після того, як у справі №759/307/24 було ухвалено рішення 30 квітня 2024 р. (а.с.107-109 том №2).

Згідно п. 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Стаття 234 ЦК України передбачає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2025 року у справі № 757/52379/21-ц (провадження № 61-3339св24) судом сформовано такий правовий висновок: для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України».

Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як:

фіктивного (стаття 234 ЦК України);

такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України);

такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України).

Також суд вже зауважував, що: недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; в практиці касаційного суду допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) чи такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України). Одна й інша підстави для кваліфікації правочину як фраудаторного побудовані законодавцем за моделлю оспорюваного правочину. Тобто, оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов); кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна; очевидно, що одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не допускається (постанова ВерховногоСуду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року в справі № 761/40240/21).

Також Верховним Судом в постанові від 05 лютого 2025 року у справі №757/52379/21-ц (провадження №61-3339св24) вказано, що вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію та припинення прав власності не є належними, оскільки для повернення майна боржнику оспорювання реєстраційних дій (рішень, записів) щодо цього майна не вимагається.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що відповідачі та треті особи на момент укладення договору дарування часток квартири від 04 березня 2024 року діяли недобросовісно, з метою завдати шкоди кредитору або ж без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим договором. Позивач не надав суду беззаперечних доказів, що ОСОБА_2 , укладаючи договір дарування 1/4 частки свої квартири, діяв саме з метою завдати йому шкоди і не спростував доводів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ; ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , що метою укладення оспорюваного договору дарування було забезпечення малолітнього сина ОСОБА_2 житлом.

В той же час суд бере до уваги, що відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 18 вищезазначеного Закону передбачає право дитини на житло: держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Конвенція Організації Об`єднаних Націй про права дитини (прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року) передбачає в статті 16, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Стаття 8 Європейської конвенції з прав людини гарантує право на повагу до приватного та сімейного життя : кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини («Лазарєв та Лазарєв проти Росії» (Lazarev and Lazarev v. Russia) (ухв.), 2005) зазначено, що право дитини на житло може бути законною метою для обмеження права батька на власність відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції. У цій справі йшлося про квартиру, зареєстровану на ім`я заявника та його двох синів. Коли він вирішив продати квартиру, орган опіки, дозвіл якого був необхідний, не дав згоди, оскільки продаж призвів би до зменшення майна його неповнолітнього сина і, таким чином, був би не в його найкращих інтересах. Суд вважає, що оскаржуване обмеження переслідувало загальний інтерес, а саме захист права дитини на житло. Це було особливо важливо в контексті російського ринку нерухомості, де діти та люди похилого віку були головними мішенями шахрайських операцій з їхніми квартирами. Щодо пропорційності заходу, Суд не погодився з твердженням заявника, що влада не дала згоди, оскільки припускала недобросовісність з його боку. Його здатність діяти в найкращих інтересах дітей не була оскаржена. Основною задачею органів влади було зберегти майно молодшого сина, доки він не досягне повноліття і зможе самостійно управляти ним. Заявка була оголошена неприйнятною.

З огляду на викладене, оцінюючи в сукупності надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивача у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу покладаються на позивача відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 13, 202, 203, 215, 228, 234, 717, 718, 719, 722 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 4, 11, 81, 87, 89, 141, 258, 259 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_7 , треті особи: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання договору дарування частково недійсним та скасування державної реєстрації, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 21 липня 2025 року.

Суддя Бабич Н.Д.