Справа № 463/2418/25
Провадження № 2/463/1182/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: Онишкевича О.І.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Матушека В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на дитину, -

встановив:

адвокат Полуніна К.А., діючи в інтересах ОСОБА_2 на підставі ордеру серії СА №1113986 від 14 березня 2025 року, звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить збільшити розмір аліментів, визначений постановою Апеляційного суду Львівської області у справі №463/2032/16-ц, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити їх у розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Позовну заяву мотивує тим, що з 7 червня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі та ІНФОРМАЦІЯ_2 в шлюбі у них народився син ОСОБА_4 3 березня 2015 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова вказаний шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю, про що сторони домовились під час розгляду справи про розірвання шлюбу. 17 липня 2018 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова у справі №463/5881/16-ц визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з матір`ю, ОСОБА_2 . 4 жовтня 2017 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова у справі №463/2032/16-ц стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 квітня 2016 року, до досягнення дитиною повноліття. 7 червня 2018 року постановою Апеляційного суду Львівської області у справі №463/2032/16-ц суд вирішив рішення Личаківського районного суду м. Львова від 4 жовтня 2017 року змінити в частині визначення розміру аліментів та стягувати зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , в розмірі 1/20 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 квітня 2016 року, до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина значно зріс. ОСОБА_2 проживає разом з сином в Королівстві Іспанія, місто Барселона, син навчається в школі, дитина займається спортом - футболом, веде активний спосіб життя, дитина розвивається фізично, розумово, морально, духовно. Сума аліментів, яку наразі сплачує відповідач є недостатньою для покриття витрат, які щомісячно потребує дитина на її розвиток. Дитина постійно росте, а тому потребує та має можливість отримувати та засвоювати інформацію вже на вищому рівні, його потреби змінюються, як і змінюються його вподобання, хоче знати та навчитись чомусь новому. В зв`язку з цим вважає за необхідне збільшити розмір аліментів до частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Звертає увагу на те, що відповідач є працездатною особою, отримує великий офіційний дохід, який не поставить його в скрутне матеріальне становище, якщо він своїх доходів скерує на свого сина, незважаючи на те, що він має на утриманні дитину від іншого шлюбу, він не перебуває у шлюбі, тому на її думку у відповідача достатньо коштів, щоб сплачувати такий розмір аліментів, який просить позивач на користь їх сина, оскільки це також його обов`язок, щоб забезпечити спільній дитині гармонійний розвиток.

Разом з позовом представник позивача подала до суду клопотання про витребування доказів, а саме витребування у ГУ ДПС у Львівській області інформації про всі отримані доходи ОСОБА_3 за період з січня 2021 року по січень 2025 року.

Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 17 березня 2025 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л.

Ухвалою суду від 19 березня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) осіб на 25 квітня 2025 року.

4 квітня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи «Електронний суд».

23 квітня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_3 , відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Також в поданому відзиві заявив клопотання про залишення позову без руху.

Вказує зокрема, що відповідач в період з квітня 2016 року по сьогоднішній день сумлінно та беззастережно виконує рішення суду, сплачуючи щомісячно аліменти на користь малолітнього сина в повному обсязі. Більш того, за даний період відповідачем сплачено 250530,25 гривень., порівняно з встановленим рішенням суду, розміром аліментів у 131998,73 гривень, що перевищує суму необхідних грошових платежів на 118531,52 гривень, що підтверджується копією розрахунку заборгованості по аліментах. Звертає увагу на те, що в позовній заяві відсутні відомості про те, що матеріальний стан платника аліментів покращився будь-яким чином. Відповідач підтверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього зі ОСОБА_5 народився син ОСОБА_6 , рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці у справі №463/3370/22 від 20 лютого 2023 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано. Звертає увагу на позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 та вказує, що з буквального тлумачення такої вбачається, що факт народження другої дитини хоч і не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, проте є суттєвою перешкодою для збільшення такого розміру. Вказує, що у зв`язку з народженням другої дитини у відповідача змінюється сімейний стан, що є однією з ключових і самостійних підстав, для визначення розміру аліментів у розумінні ст. 192 СК України. З огляду на це, у відповідача виникли батьківські обов`язки стосовно другого сина, ОСОБА_6 , насамперед його фінансове забезпечення. Лише у період з 6 травня 2024 року по сьогоднішній день відповідачем на утримання ОСОБА_6 було перераховано 74500 гривень його матері, ОСОБА_5 . Вказує, що даний факт не свідчить про покращення сімейного стану відповідача, а навпаки є додатковим зобов`язанням стосовно другої дитини. Крім того вказує, що відповідач є інвалідом II групи. На підставі вищевикладеного відповідач вважає, що відсутні підстави для збільшення розміру аліментів.

Окрім того у відзиві відповідач звернув увагу на те, що позивачем до позовної заяви долучені копії документів, складені іноземною мовою, які не оформлені належним чином, та не дають учасникам справи та суду належним чином зрозуміти їх зміст. Вважав, що дана обставина є підставою для залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків, а саме здійснення належного перекладу доказів у справі позивачем.

Протокольною ухвалою судового засідання 25 квітня 2025 року в задоволенні клопотання про залишення позову без руху відмовлено.

Ухвалою суду від 25 квітня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано в ГУ ДПС у Львівській області інформацію про доходи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за період останніх п`яти років; витребувано в ГУ ПФУ у Львівській області інформацію про доходи (в тому числі пенсію) ОСОБА_3 за період останніх п`яти років; витребувано в Адміністрації ДПСУ інформацію про перетинання державного кордону за період останніх п`яти років ОСОБА_2 та ОСОБА_3

5 травня 2025 року на адресу суду надійшла витребувана інформація з ГУ ДПС у Львівській області.

8 та 16 травня 2025 року на адресу суду надійшла витребувана інформація з Державної прикордонної служби України.

9 травня 2025 року на адресу суду надійшла витребувана інформація з ГУ ПФУ у Львівській області в частині доходів.

Протокольною ухвалою судового засіданні 14 травня 2025 року вирішено повторно скерувати до ГУ ПФУ у Львівській області ухвалу суду про витребування доказів на виконання у зв`язку з ненаданням інформації про дохід відповідача у вигляді пенсії.

В судовому засіданні 6 червня 2025 року представник відповідача подав суду письмові пояснення відповідача, у яких останній просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач зазначає, що посилання позивача в позовній заяві на те, що він отримує великий офіційний дохід, не відповідає дійсності, оскільки розмір його доходу у порівнянні з моменту присудження стягнення з нього аліментів на користь спільного сина суттєво зменшився. Так у постанові Апеляційного суду Львівської області у справі №463/2032/16-ц від 7 червня 2018 року зазначено, що судом встановлено, що згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця загальна сума доходу відповідача від зайняття підприємницькою діяльністю з 2015 рік становить 1374385,7 гривень. Водночас, доходи позивача в період стягнення з нього аліментів з квітня 2016 року по травень 2025 року згідно з наданими ГУ ДПС у Львівській області та ГУ ПФУ у Львівській області відомостями наступні: квітень-грудень 2016 року - 245300 гривень, 2017 рік - 28095,92 гривень, 2018 рік - 23250 гривень, 2019 рік - 32316,2 гривень, 2020 рік - 137709,45 гривень, 2021 рік - 460785,72 гривень, 2022 рік - 77432,9 гривень (з них 3932,9 гривень пенсія), 2023 рік - 116620,72 гривень (з них 32620,72 гривень пенсія), 2024 рік - 202977,14 гривень (з них 35320 гривень пенсія), січень-травень 2025 року - 81486,14 гривень (з них 15929 гривень пенсія). Відтак матеріальний стан відповідача як платника податків не покращився, а тому відсутні підстави для збільшення розміру аліментів.

Крім того звертає увагу на те, що у позові позивачка посилається на постанову Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі №128/2206/21, в якій зазначено, що погіршення стану здоров`я дитини може бути підставою для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів на її утримання, водночас жодних доказів погіршення стану здоров`я дитини позивачем до позовної заяви не долучено. Також у позовній заяві позивачкою зазначено, що дитина займається спортом, однак на підтвердження цього позивачем долучено копії документів (квитанції), складені іноземною мовою, які є неналежними доказами. При цьому вказує, що з врахуванням положень ч. 1 ст. 185 СК України, позицій Верховного Суду щодо застосування такої, витрати позивача на зайняття сином футболом та придбання відповідного спортивного інвентарю є додатковими витратами, які є окремим предметом спору та не стосуються вимог у даній справі, а отже не повинні впливати на присуджений судом розмір аліментів.

Протокольними ухвалами судового засіданні 6 червня 2025 року долучено подані письмові пояснення та вирішено повторно скерувати до ГУ ПФУ у Львівській області ухвалу суду про витребування доказів на виконання у зв`язку з ненаданням інформації про дохід відповідача у вигляді пенсії.

20 червня 2025 року на адресу суду надійшла витребувана інформація з ГУ ПФУ у Львівській області в частині пенсії відповідача.

3 липня 2025 року в судовому засіданні було оголошено перерву за клопотанням сторони відповідача через неможливість явки представника в судове засідання.

В судовому засіданні 22 липня 2025 року представник позивача адвокат Полуніна К.А., яка на підставі поданого нею клопотання брала участь в засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів, позов підтримала з мотивів, викладених у такому, просила його задовольнити.

Представник відповідача адвокат Матушек В.В., який діє на підставі ордеру серії ВС №1356583 від 25 березня 2025 року, в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві та письмових поясненнях, в задоволенні такого просив відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено у 2025 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років в розмірі 3196 гривень.

Так судом встановлено, що постановою Апеляційного суду Львівської області від 7 червня 2018 року у справі №463/2032/16-ц частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 та змінено рішення Личаківського районного суду м. Львова від 4 жовтня 2017 року в частині визначення розміру аліментів, постановлено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/20 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 квітня 2016 року, до досягнення дитиною повноліття, в решті рішення залишено без змін.

Свою постанову апеляційний суд мотивував зокрема тим, що матеріалами справи встановлено, що між позивачем та відповідачем 7 червня 2011 року зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 3 березня 2015 року. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином сторін у справі, які записані батьками, що стверджується копією відповідного свідоцтва.

Апеляційним судом було встановлено, що відповідно до довідки Комунального концерну м. Києва «Центр комунального сервісу» від 18 січня 2017 року позивач за первісним позовом зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , та згідно з довідкою від 23 листопада 2016 року працює на посаді в ТОВ «Дрім Хаус Констракшн», яке розташоване в м. Києві та з 1 вересня 2016 року по травень 2017 року отримала заробітну плату в розмірі 90000 гривень. Малолітній син сторін з 21 червня 2017 року відвідує ПП «Навчально-Виховний комплекс «Умка», який розташований у м. Києві та оплата за навчання у вказаному закладі за період вересень, жовтень 2017 року оплачена позивачем. Також судом було встановлено, що ОСОБА_7 є учнем Комунального мистецького навчального закладу Печерського району м. Києва «Дитяча музична школа №10» з 1 листопада 2017 року, де оплата за навчання становить за листопад-травень 4200 гривень та відвідує дошкільний підрозділ гімназії Прем`єр» з 6 листопада 2017 року, займається в спортивному клубі «Чемпіон» в секції карате оплата за тренування становить по 600 гривень та 250 гривень за участь у змаганнях, загальна сума витрат на сина відповідно до поданих квитанцій в місяць становила 3550 гривень.

Також апеляційним судом було встановлено, що відповідач отримує доходи від зайняття підприємницькою діяльністю згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця. Зокрема суд зазначив, що згідно з податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи-підприємця загальна сума доходу відповідача від зайняття підприємницькою діяльністю з 2015 рік становить 1374385,7 гривень. Відповідно до поданої довідки ПАТ КБ «Приватбанку» від 16 травня 2016 року обіг коштів ФОП ОСОБА_3 за період 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року становив 1277229,91 гривень.

Відтак колегія суддів з врахуванням встановлених в ході розгляду обставин справи прийшла до висновку про те, що рішення суду слід змінити в частині визначення розміру аліментів та розмір аліментів, який підлягає стягненню слід зменшити з 1/3 до 1/20 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 квітня 2016 року (з часу пред`явлення позову) і до досягнення дитиною повноліття (https://reyestr.court.gov.ua/Review/74643522).

Окрім того рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року у справі №463/5881/16-ц, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/75593641).

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Аналіз цієї норми права свідчить про те, що такою передбачено кілька альтернативно визначених та водночас самостійних один від одного підстав для зменшення або збільшення розміру аліментів. Крім цього, вказаний перелік не є вичерпним. Відтак підставою для зменшення або збільшення розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як погіршення здоров`я, так і його покращення, а також інші випадки. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання кількох підстав для зміни розміру аліментів.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 16 червня 2021 року у справі №643/11949/19, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, сторона позивача посилається на те, що у відповідача наявний великий офіційний дохід, в той же час визначений розмір аліментів на даний час не забезпечує потреби дитини, оскільки розмір витрат на його утримання значно зріс.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Так позивачем долучено до матеріалів позову ряд квитанцій іноземною мовою, повний зміст яких суд не може встановити у зв`язку з відсутністю перекладу, а також з частини яких неможливо встановити для кого були придбані товари/оплачені послуги за такими (а.с. 17-34).

При цьому з поданих разом з відзивом документів вбачається, що 11 квітня 2018 року відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було укладено шлюб (а.с. 62), який в подальшому розірвано рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 лютого 2023 року у справі №463/3370/22 (а.с. 66-67).

В зазначеному шлюбі у відповідача народився ще один син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 65).

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №725821 від 17 серпня 2023 року відповідач ОСОБА_6 є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства (а.с. 68) та згідно з пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 отримує пенсію по інвалідності (а.с. 68).

З розрахунку заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні №56704887, складеного державним виконавцем, вбачається, що ОСОБА_6 на виконання виконавчого листа у справі №463/2032/16-ц було сплачено на користь ОСОБА_2 з квітня 2016 року до лютого 2025 року 250530,25 гривень, що перевищує нарахований розмір заборгованості на 118531,52 гривень (а.с. 63-64), тобто відповідачем добровільно сплачувались аліменти на утримання дитини в більшому розмірі, ніж визначено постановою апеляційного суду.

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого та виплачених доходів за період з січня 2020 року по грудень 2024 року, наданих на виконання ухвали Личаківського районного суду м. Львова про витребування доказів, вбачається, що ОСОБА_2 було офіційно отримано дохід лише в 1 кварталі 2020 року в розмірі 1578,64 гривень, відповідач ОСОБА_3 натомість протягом вказаного періоду мав стабільний дохід з різних джерел (а.с. 84-87).

При цьому з вказаних відомостей та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого та виплачених доходів відповідачу за період з квітня 2016 року по квітень 2025 року, наданих на адвокатський запит представника відповідача вбачається, що сукупна сума доходу останнього за 2016 рік становила 242300 гривень, за 2017 рік 28095,92 гривень, за 2018 рік 23250 гривень, за 2019 рік 277316,2 гривень, за 2020 рік 336700,45 гривень, за 2021 рік 512285,72 гривень, за 2022 рік 73500 гривень, за 2023 рік 2612900 гривень (з яких 2528900 гривень за продаж нерухомого майна), за 2024 рік 902657,14 гривень, за 2025 рік 385557,14 гривень. За 2016 рік ОСОБА_3 як фізичною особою-підприємцем задекларовано 413505,95 гривень доходу, за 2017 рік 942683,801 гривень, за 2019 рік 997644,11 гривень, за 2020 рік 300078,55 гривень, за 2021 рік 1619617,19 гривень, за 2022 рік 3813702,88 гривень, за 2023 рік 5001500,14 гривень, за 2024 рік 5684074,27 гривень. (а.с. 112-123).

Також з відповіді ГУ ПФУ у Львівській області вбачається, що ОСОБА_3 було отримано наступні суми заробітку для нарахування пенсії: квітень грудень 2020 року: ТОВ «ЮНІТ» (31362481) 43615 гривень, ТОВ «ЮНІМОЛ» (41378299) 22500 гривень, ФОП ОСОБА_3 ) 34169 гривень, 2021 рік: ТОВ «ЮНІТ» (31362481) 73500 гривень, ТОВ «ЮНІМОЛ» (41378299) 42000 гривень, 2022 рік - ТОВ «ЮНІТ» (31362481) 59100 гривень, ТОВ «ЮНІМОЛ» (41378299) 42000 гривень, 2023 рік: ТОВ «ЮНІТ» (31362481) 80400 гривень, ТОВ «ЮНІМОЛ» (41378299) 42000 гривень, 2024 рік: ТОВ «ЮНІТ» (31362481) 93300 гривень, ТОВ «ЮНІМОЛ» (41378299) 61800 гривень, ТОВ «МК-БАЛАНС ЮКРЕЙН» (44711082) - 57857,14 гривень, січень-березень 2015 року: ТОВ «ЮНІТ» (31362481) 24000 гривень, ТОВ «ЮНІМОЛ» (41378299) 12900 гривень, ТОВ «МК-БАЛАНС ЮКРЕЙН» (44711082) - 22857,14 гривень (а.с. 94-95).

Окрім того з довідки УПФУ в Львівській області від 1 травня 2025 року вбачається, за період з листопада по травень 2025 року ОСОБА_3 отримано пенсію по інвалідності в розмірі 87802,62 гривень.

З бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» наданої Головним центром обробки спеціальної інформації ДПС України на виконання ухвали суду, вбачається, що за період часу з 7 травня 2020 року по 7 травня 2025 року ОСОБА_3 неодноразово перетинав державний кордон України, виїжджав за межі такої 12 разів, востаннє 16 лютого 2025 року та 25 лютого 2025 року повернувся на територію України. ОСОБА_2 в зазначений період часу також неодноразово перетинала державний кордон України, 18 разів виїжджала за її межі, зокрема востаннє 21 квітня 2025 року перетнула кордон в напрямку виїзду з України та станом на час надання відповіді не повернулась (а.с. 106).

Враховуючи описане вище, беручи до уваги матеріальне становище відповідача, стан його здоров`я, зокрема встановлення йому другої групи інвалідності, суд приходить до переконання про відсутність підстав для зміни раніше визначеного розміру аліментів, оскільки такі станом на сьогодні стягуються у частці від доходу відповідача та відповідно при зміні доходу аліменти також коригуються. Крім того, після прийняття рішення про стягнення аліментів в користь позивача на утримання спільного з відповідачем сина, у відповідача змінились сімейні обставини, зокрема в нього народився ще один син, що судом приймається до увага як обставина необхідності з його боку утримувати ще одну дитину. Також суд враховує, що відповідач не зважаючи на визначений розмір аліментів, сплачує такі в більшому розмірі добровільно.

Судом не беруться до уваги доводи сторони позивача про збільшення витрат на утримання спільної дитини сторін, хоча суд і погоджується, що зі зміною віку дитини на її утримання можуть потребуватись більші кошти. Проте цивільне судочинство здійснюється в тому числі на основі змагальності сторін і такі повинні подавати належні та допустимі докази в підтвердження обставин заявлених позовних вимог, чи на їх спростування. Сторона позивача при зверненні з позовом до суду не надала жодних належних і допустимих доказів щодо витрат, які несе позивач на утримання дитини. Також суд звертає увагу, що при наявності відвідин спільною дитиною сторін будь-яких додаткових гуртків чи спортивних секцій, або навчання в різноманітних установах, що сприяють додатковому розвитку дитини, окрім обов`язкових, зокрема навчання в школі для здобуття середньої освіти, повинно охоплюватись додатковими витратами на дитини, для стягнення яких визначено інший порядок.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, а також в судових засіданнях, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Оскільки суд прийшов до переконання про відмову в задоволені позову, позивач при зверненні з позовом у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена, сторона відповідача доказів понесених судових витрат не надала, а тому суд при ухваленні рішення не вирішує питання відшкодування понесених стороною відповідача судових витрат.

Керуючись ст. 81, 141, 265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на дитину відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя: Стрепко Н.Л.