Провадження № 2/638/315/25
РІШЕННЯ

Іменем України

16 липня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді Шишкіна О.В.,

за участі секретаря судових засідань Комлєвої К.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 (поза межами суду),

представника позивача адвоката Левкова В.М.,

представника відповідача адвоката Ключник С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, -

встановив:

25.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати факт мешкання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 в період з 01.01.2004 року по 24.03.2019 року. Крім того, просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 майно, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 33,6 кв. м., розташована за адресою АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 100,3 кв. м. та земельну ділянку для обслуговування жилого будинку господарських будівель, та споруд площею 0,1926 га, розташований за адресою АДРЕСА_2 ; автотранспортний засіб марки ''Мерседес-Бенц''Е220 СДІ-В, державний номер НОМЕР_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Заповіту чи спадкового договору не залишив. 04.04.2019 року позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про вступ до спадщини. Відповідач є братом ОСОБА_3 та претендує на частку спадкового майна у зв`язку з чим необхідно встановити факт мешкання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю з метою набуття права на відповідну частку спільної сумісної власності яка залишилася після смерті ОСОБА_3 . Вона з померлим мешкала за адресою: АДРЕСА_3 у період з 2004 року по 2019 року. З 23.07.1993 року позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , який 07.11.2002 року був розірваний. Розірвання шлюбу мало формальний характер, оскільки вони продовжували мешкати спільно за вищевказаною адресою, мали фактично подружні стосунки, намагалися зачати спільну дитину, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, користувались ним. За час спільного мешкання нами, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було придбано за власні кошти наступне майно, яке є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме: однокімнатну квартиру, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником зазначений ОСОБА_1 ; житловий будинок та земельну ділянку для обслуговування жилого будинку господарських будівель, та споруд, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , власником зазначений ОСОБА_1 ; автомобіль марки Мерседес-Бенц Е220 СДІ В., власником зазначений ОСОБА_1 . Вказане майно придбалося під час сумісного проживання з померлим та є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 тому, що воно придбалося за їхні спільні кошти та спільною працею в набутті такого майна.

Ухвалою суду від 12.12.2019 року було відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 22.02.2021 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Левков В.М. позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Ключник С.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснив, що позивачка не приймала участі у похованні ОСОБА_3 , за життя ОСОБА_3 самостійно формував коло своїх знайомих та спілкування з ними, позивачка ОСОБА_1 самостійно формувала свій бюджет. Після розлучення подружжя однією сім`єю не мешкали.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, допитавши свідків, дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З наданих доказів суд вбачає наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтва про смерть, виданого 25.03.2019 року, серія НОМЕР_2 .

Відповідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №55733707 від 04.04.2019 року заповіту чи спадкового договору ОСОБА_3 не залишив.

04.04.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори з відповідною заявою про вступ до спадщини.

З 23.07.1993 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

07.11.2002 року шлюб був припинений у Московському районному відділу ЗАГС м. Харкова, Україна, актовий запис №1134.

Відповідно довідок з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 18.10.2013 року та 25.06. 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мешкали спільно за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, слідчим СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМС України в Харківській області Сагайдак М.І. у довідці від 14.08.2014 року встановлено факт реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою.

Виписками з Клініки репродуктивної медицини ім. Академіка В.І. Грищенко м. Харків, від 08.05.2019 року, та з медичної карти амбулаторного (стаціонарного ) хворого від 13.05.2019 року підтверджується факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 намагалися зачати спільну дитину.

На підтвердження ведення спільного господарства з ОСОБА_3 позивачкою надано письмові докази на підтвердження покупок, наявності спільних грошей, речей та користування ними, а саме: придбання (столярних) металопластикових виробів, що підтверджується договором від 20.09.2004 року; придбання будматеріалів, що підтверджується товарним чеком №00272 від 08.11.2004 року; придбання будматеріалів, що підтверджується накладною від 17.11.2004 року; придбання сталевих дверей, що підтверджується копією квитанції прибуткового касового ордеру № 147 від 17.07.204 року; придбання міжкімнатних дверей, що підтверджується заказом №34 від 13.07.2004 року; придбання будматеріалів, що підтверджується накладною від 27.10.2004 року; придбання будматеріалів, що підтверджується товарними чеками від 14.08.2004 р., 30.08.2004 р., 18.09.2004 р., 01.12.2004 р., 02.02.2005 р.; придбання послуг гарантійного ремонту, що підтверджується протоколом розбіжностей від 07.12.2007 року; придбання послуг гарантійного ремонту, що підтверджується протоколом від 07.07.12.2008 року; придбання меблів, що підтверджується товарними чеками від 13. 06.2008 року; робочий проект каркасного житлового будинку 2009 р ( замовник ОСОБА_1 ) для будівництва за адресою АДРЕСА_2 ; придбання меблі, що підтверджується товарними чеками від 16.06.2009 року та 26.06.2009 року для використання за адресою АДРЕСА_3 ; придбання люстр, бра та комплектуючих до них, що підтверджується накладними від 12.07.2009 року та 16.07.2009 року для використання за вказаною адресою; придбання виробів ТМ Бош , що підтверджується заказом на поставку від 22.02.2010 року для використання за вказаною адресою; проект дерев`яна бесідка від 2010 року; придбання штор, що підтверджується заказом від 02.12.2011 року для використання за вказаною адресою; придбання туристичних послуг, що підтверджується договором доручення від 12.07.2012 року для спільного відпочинку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; перебування разом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в санаторії «Київ» з 20.08.2017 року по 02.09.2017 року для оздоровлення, що підтверджується санаторно-курортними книжками, фотографіями, поштовим конвертом на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 23.12.12 року; вітальні телеграми на ім`я ОСОБА_4 на адресу АДРЕСА_3 від 05.06.2004 року на ім`я ОСОБА_4 ; від 05.06.2004 р., від 05.06.2005 р., від 05.06.2010 р., від 04 06.2011р., від 04.06.2012 р., від 05.06.2012р.; договір про надання туристичних послуг від 26.06.2013 року, укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Позивачкою документально підтверджено, що за час спільного мешкання з ОСОБА_3 було придбано за власні та отримані на умовах займу, грошові кошти, майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме:

- однокімнатна квартира, загальною площею 33,6 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.08.2013 року;

- житловий будинок та земельна ділянка для обслуговування жилого будинку господарських будівель, та споруд площею 0,1926 га, загальною площею 100,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 ., що підтверджується договором купівлі-продажу від 20 травня 2010 року та державним актом на право власності на земельну ділянку від 01.02.2008 року;

- автотранспортний засіб марки Мерседес-бенц Е220 СДІ-В, який передано на відповідальне зберігання, до вступу у спадщину відповідачу.

Факт набуття такого майна позивачка підтверджує наступним письмовими доказами: договором купівлі-продажу від 30 серпня 2013 року квартири АДРЕСА_4 ; інформаційною довідкою №162625159 від 08.04.2019 року; договором купівлі-продажу від 20.05.2010 року жилого будинку та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,1926 га, загальною площею 100,3 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно звіту про оцінку майна від 24.04.2019 року ринкова вартість жилого будинку та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,1926 га, загальною площею 100,3 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 - 2 385 400 грн.

Відповідно звіту про оцінку майна від 24.04.2019 року ринкова вартість однокімнатної квартири, загальною площею 33,6 кв.м., розташованою за адресою : АДРЕСА_1 - 720 400 грн.

Факт набуття майна з джерела спільних сумісних коштів та спільною працею підтверджується наступним:

?фактом спільного отримання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 позики грошових коштів від 19.05.2010 року та від 29.08.2013 року;

?копія договору купівлі - продажу земельної ділянки від 22.06.2017 року;

?копія договору купівлі - продажу земельної ділянки від 01.02.2011 року;

?копія договору купівлі - продажу від 16.12.2011 року.

Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі, поширюютьсяположенняглави8 СК України.

У відповідності до ч 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Статтею 69 СК України передбачено - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Дружини і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно змісту ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.1999 року №5-рп/99установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

У силу ч.1 та ч. 2ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За правилами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Верховний Суд України у справі № 6-135цс13, зазначив, зокрема, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо:

1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);

2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно з п.5 ч.1ст.315 ЦПК України факт проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку.

За змістом наведених вище норм, правові наслідки як встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без шлюбу, так і встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст.74 СК України пов`язується виключно з набранням законної сили рішення суду, яким такі факти встановлені.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2011 року у справі № 6-44цс11.

Отже, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12.

У правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15 визначено, що згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Допитана у судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 в режимі ВКЗ в якості свідка повідомила суду про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Заповіту чи спадкового договору не залишив. 04.04.2019 року вона звернулась до нотаріуса із заявою про вступ до спадщини. Відповідач є братом ОСОБА_3 та претендує на частку спадкового майна, тому вона у суді встановлює факт мешкання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю з метою набуття права на відповідну частку спільної сумісної власності яка залишилася після смерті ОСОБА_1 . Вона з померлим мешкала за адресою: АДРЕСА_3 у період з 2004 року по 2019 року. З 23.07.1993 року позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , який 07.11.2002 року був розірваний. Розірвання шлюбу мало формальний характер, оскільки вони продовжували мешкати спільно за вищевказаною адресою, мали фактично подружні стосунки, намагалися зачати спільну дитину, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, користувались ним. За час спільного мешкання нами, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було придбано за власні кошти наступне майно, яке є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме: однокімнатну квартиру, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником зазначений ОСОБА_1 ; житловий будинок та земельну ділянку для обслуговування жилого будинку господарських будівель, та споруд, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , власником зазначений ОСОБА_1 ; автомобіль марки Мерседес-Бенц Е220 СДІ В., власником зазначений ОСОБА_1 . Вказане майно придбалося під час сумісного проживання з померлим та є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 тому, що воно придбалося за їхні спільні кошти та спільною працею в набутті такого майна.

Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили суду про те, що були знайомі з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , вважали їх подружжям, про те, що вони розлучались, свідки не знали. Вони мешкали за адресою: АДРЕСА_3 . Вони вели спільне господарство, ОСОБА_1 займалася домашнім господарством, обидва подружжя працювали. Свідкам було відомо, що подружжям було придбані об`єкти нерухомості та транспортний засіб.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи, що суду не надано належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наявних у справі письмових доказів.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності ст. 141 ЦПК України.

З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9605, 00 грн. за подані вимоги.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 5 , 13, 76-81, 133, 141, 265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, про визнання права власності - задовольнити.

Визнати факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в період з 01.01.2004 року по 24.03.2019 року.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 майно, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 33,6 кв. м., розташована за адресою АДРЕСА_1 ; жилий будинок загальною площею 100,3 кв. м. та земельну ділянку для обслуговування жилого будинку господарських будівель, та споруд площею 0,1926 га, розташований за адресою АДРЕСА_2 ; автотранспортний засіб марки ''Мерседес-Бенц''Е220 СДІ-В, державний номер НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн. 00 коп.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Представник позивача: адвокат Левков Віталій Миколайович, 61001, м. Харків, а/с 12021.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 .

Представник відповідача: адвокат Ключник Сергій Вікторович, 61002, м. Харків, вул. Сумська, 52, оф.8.

Головуючий суддя О.В. Шишкін