П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2025 року місто Київ

справа № 752/11870/21

провадження№22-ц/824/11552/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

розглянув у порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року, постановлену у складі судді Кордюкової Ж.І.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-сервіс», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Коваль і партнери», до ОСОБА_1 , треті особи: Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Молодіжний-15», Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», Публічне акціонерне товариство «Київенерго», Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» про стягнення заборгованості за надані послуги,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення абсолютно усіх процесуальних строків для подання процесуальних документів під час великої війни у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України залишено без задоволення.

Клопотання ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви залишено без задоволення.

Клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено. Призначено її розгляд у підготовчому засіданні.

Клопотання ОСОБА_1 про залучення до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Національну акціонерну компанію «Нафтогаз України», залишено без задоволення.

Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів залишено без задоволення.

Відмовлено в прийнятті та об`єднанні в одне провадження з первісним позовом ТОВ «Водоканал-сервіс», правонаступником якого є ТОВ «Юридична компанія «Коваль і партнери», зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Водоканал-сервіс», треті особи: ПАТ «Київенерго», КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго», НАК «Нафтогаз України», ПАТ «Київводоканал», ОСББ «Молодіжний-15», про визнання протиправною, незаконною та недійсною господарської діяльності, нарахування будь-якої плати з надання житлово-комунальних послуг.

Повернуто ОСОБА_1 зустрічну позовну заяву.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що із заявленими позовними вимогами, викладеними у зустрічній позовній заяві, вона може звернутися до суду для самостійного розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 1 жовтня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій зокрема, просять ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити всі подані ними заяви та клопотання, які були предметом розгляду; поновити всі процесуальні строки для подання процесуальних документів під час війни, хоча ними були вчасно подані власні процесуальні документи; відкрити провадження за двома зустрічними позовами та об`єднати їх в одне провадження із первісним позовом ТОВ "Водоканал-Сервіс"; винести окрему ухвалу в порядку ст. 262 ЦПК України щодо допущених процесуальних порушень суддею суду першої інстанції при розгляді цієї справи; винести ухвалу щодо застосування заходів процесуального впливу відносно ТОВ «Водоканал-сервіс» та ТОВ «Юридична компанія «Коваль і партнери» у вигляді штрафу та постановити окремі ухвали відносно цих же осіб у зв`язку з грубим порушенням прав, свобод та інтересів допущених відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилався на те, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно обмежив право відповідача ОСОБА_1 на звернення до суду із зустрічним позовом. Перший зустрічний позов був поданий вчасно, у п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов, ще у 2021 році, до початку війни та запровадження воєнного стану в країні. Вважають, що суд першої інстанції самоусунувся від розгляду зустрічного позов, як першого, так і другого. При цьому другий зустрічний позов був поданий також у строк, оскільки такий строк пов`язаний з поданням відзиву на позов. При цьому в ухвалі суду від 13 листопада 2023 року про прийняття до свого провадження справи, суддя Курдюкова Ж.І. зазначила про право подання відзиву на позов, а відтак сторона відповідача має право на подання зустрічного позову, доказів отримання такої копії ухвали суду (зворотного повідомлення), матеріали справи не місять, а тому строк для подання другого зустрічного позову також не пропущений.

Крім того зазначив, що всі заяви, клопотання були подані своєчасно, а заява про поновлення абсолютно всіх процесуальних строків була подана стороною відповідача на всяк випадок, для підстраховки. Вважає, що суд безпідставно не поновив абсолютно всі процесуальні строки під час війни, хоча вважають, що такі строки не були пропущені.

При цьому зауважують, що суд першої інстанції не врахував того, що доволі часто тривали відключення світла та повітряні тривоги, що на їх думку, носить об`єктивний характер та є поважними причинами для поновлення пропущеного строку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2025 року, виправлення до якої внесені ухвалою Київського апеляційного суду від 7 липня 2025 року, відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року в частині відмови у залученні до участі у справі третьої особи; відмови у витребуванні доказів у справі на підставі ст.84 ЦПК України, а також в частині вирішення клопотання про застосування до позовної заяви усунення недоліків.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року у справі №752/11870/21 в частині оскарження ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року щодо відмови у поновленні пропущеного процесуального строку та щодо повернення зустрічного позову.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги лише в частині щодо відмови у поновленні пропущеного процесуального строку та щодо повернення зустрічного позову.

Учасники справи своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 липня 2025 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктами 6 та 10 ч.1 ст. 353 України встановлено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) та відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У травні 2021 року позивач ТОВ "Водоканал- Сервіс" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 14 травня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали. Також роз`яснено право відповідача подати зустрічний позов у строк для подання відзиву (том №1, а.с. 76).

Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками отримана відповідачем ОСОБА_1 (том №1, а.с. 78).

17 серпня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали зустрічну позовну заяву до ТОВ "Водоканал-Сервіс", в якій просили визнати незаконною, протиправною господарську діяльність у зв`язку з відсутністю ліцензії на здійснення такої, визнання безпідставним, незаконним нарахувань заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення в кв. АДРЕСА_1 (том № 1, а.с. 82-124).

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 21 вересня 2022 року замінено позивача у справі за позовом ТОВ " Водоканал-Сервіс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги, залучено до участі у справі його правонаступника ТОВ "Юридична компанія "Коваль і партнери" в якості позивача (том № 4, а.с.76-77).

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 21 вересня 2022 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову у цивільній справі за позовом ТОВ "Юридична компанія "Коваль і партнери" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги (том № 4, а.с. 78-79).

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 7 листопада 2023 року задоволено заяву головуючого судді Колдіної О.О. про самовідвід від участі у справі.

Відведено суддю Кодіну О.О. від розгляду справи за позовом ТОВ "Юридична компанія "Коваль і партнери", до ОСОБА_1 , треті особи: ОСББ "Молодіжний-15", КП виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) "Київтеплоенерго", ПАТ "Київенерго", ПАТ "АК "Київводоканал" про стягнення заборгованості за надані послуги (том № 6, а.с. 78-80).

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 13 листопада 2023 року цивільну справу за позовом ТОВ "Юридична компанія "Коваль і партнери", до ОСОБА_1 , треті особи: ОСББ "Молодіжний-15", КП виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) "Київтеплоенерго", ПАТ "Київенерго", ПАТ "АК "Київводоканал" про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення прийнято суддею Кордюковою Ж.І. до свого провадження (том № 6, а.с. 91).

14 грудня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду заяву про поновлення процесуальних строків, в якій просять поновити стороні відповідача ОСОБА_1 всі процесуальні строки для подання до суду абсолютно всіх процесуальних документів, заяв, клопотань, тощо, під час війни у цій справі № 752/11870/21. В обґрунтування заяви посилаються на норми цивільного процесуального права, практику Верховного суду щодо вирішення питання про поновлення строків, зазначаючи про те, що відмова у такому поновленні вважається надмірним формалізмом суду та призводить до обмеження права особи на доступ до суду ( том №6, а.с.104-114).

29 грудня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали зустрічну позовну заяву, в якій просили визнати незаконною, протиправною господарську діяльність за період з 1 березня 2012 року по 1 квітня 2021 року ТОВ "Водоканал-Сервіс" у зв`язку з відсутністю ліцензії на здійснення такої діяльності, визнання безпідставним, незаконним нарахувань заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення до кв. АДРЕСА_1 .

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року, зокрема, залишено без задоволення клопотання ОСОБА_1 про поновлення абсолютно усіх процесуальних строків для подання процесуальних документів під час великої війни у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Відмовлено в прийнятті та об`єднанні в одне провадження з первісним позовом ТОВ «Водоканал-сервіс», правонаступником якого є ТОВ «Юридична компанія «Коваль і партнери», зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Водоканал-сервіс», треті особи: ПАТ «Київенерго», КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго», НАК «Нафтогаз України», ПАТ «Київводоканал», ОСББ «Молодіжний-15», про визнання протиправною, незаконною та недійсною господарської діяльності, нарахування будь-якої плати з надання житлово-комунальних послуг. Повернуто ОСОБА_1 зустрічну позовну заяву.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що із заявленими позовними вимогами, викладеними у зустрічній позовній заяві, вона може звернутися до суду з окремим позовом для самостійного розгляду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про поновлення абсолютно всіх процесуальних строків для подання документів, під час великої війни у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, суд виходив із того, що відповідачем одночасно із поданням клопотання про поновлення процесуальних строків не були вчинені конкретні процесуальні дії щодо яких пропущений строк. Крім цього суд зауважив, що поновленню підлягають лише пропущені встановлені законом процесуальні строки з поважних причин.

Відмовляючи у прийнятті зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що право на подання зустрічного позову може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення зустрічних позовів, установлених процесуальним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Із практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Прецедентна практика ЄСПЛ ґрунтується на тому, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства ч. 3 ст. 2 ЦПК України закріплює, зокрема: принципи верховенство права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність (пункти 1, 2, 4, 5, 6).

За приписами п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Процесуальним законом визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ст. 120 ЦПК України).

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства (ст. 121 ЦПК України).

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 123 ЦПК України).

Згідно ч. ч. 3, 6 ст. 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 126 ЦПК України).

Згідно положень ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

При поновленні процесуального строку йдеться про процесуальну дію, яка вже мала бути вчинена у певний визначений законом строк (мав бути поданий певний процесуальний документ, строк для подання якого вже настав), проте, не була вчинена, відповідний строк сплив і вирішується питання про його поновлення.

Інститут строків у цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків (відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 травня 2024 року по справі №753/11250/14-ц (провадження № 61-9440св23)).

Врахувавши те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14 грудня 2023 року подана заява про поновлення стороні відповідача всіх процесуальних строків для подання до суду абсолютно всіх процесуальних документів, заяв, клопотань, тощо, під час війни у цій справі №752/11870/21, без вчинення самої процесуальної дії (подання заяви, документів, тощо), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення такої заяви.

Крім того слід зауважити, що апелянти в апеляційній скарзі фактично зазначають, що процесуальні строки не були ними пропущені, а заява про поновлення таких була подана фактично на упередження, що не передбачено жодною нормою процесуального закону.

Що стосується висновку суду про відмову у прийнятті та об`єднанні з первісним позовом поданого відповідачами зустрічного позову, то в цій частині колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до ч.2 ст.193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем. Первісний і зустрічний позов можуть бути взаємозв`язаними і тоді, коли підстава зустрічного позову паралізує підставу первісного позову, а тому задоволення вимог відповідача виключає задоволення вимог позивача.

Таким чином, зі змісту ст.193 ЦПК України вбачається, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним відноситься до дискреційних повноважень суду, при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

За змістом даної норми однією з умов прийняття зустрічного позову є доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів.

Доцільно їх розглядати в одному процесі тоді, коли це дозволить більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємини сторін, виключити винесення взаємосуперечливих або взаємовиключних судових рішень. І, навпаки, недоцільно розглядати ці вимоги сумісно тоді, коли це затягне розгляд справи, а вимоги повністю можуть бути розглянуті окремо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №916/3245/17 зазначено, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

У постанові від 20 березня 2019 року у справі №910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Крім того, специфікою зустрічного позову є те, що право подання зустрічного позову має не будь-який учасник процесу, а лише відповідач за первісним позовом; пред`являється він до первісного позивача.

Установлено, що в установлений законом строк 17 серпня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали зустрічний позов до ТОВ "Водоканал-Сервіс" про визнання незаконною, протиправною господарської діяльності, визнання безпідставним, незаконним нарахувань заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, у прийнятті якого було відмовлено ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 21 вересня 2022 року.

Ухвала Голосіївського районного суду м.Києва від 21 вересня 2022 року набрала законної сили та є чинною.

Вдруге, стороною відповідача ОСОБА_1 подано зустрічний позов до суду 29 грудня 2023 року. При цьому, апелянти посилаються на те, що оскільки суд не прийняв рішення щодо зустрічного позову, поданого ще у 2021 році, вони вдруге подали зустрічний позов. При цьому на їх думку, строки подання такого позову не були пропущені, оскільки в ухвалі Голосіївського районного суду від 13 листопада 2023 року суд роз`яснив відповідачу право протягом п`ятнадцяти днів з отримання копії ухвали суду подати відзив на позов, що відповідає ч.1 ст.193 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції такі доводи апеляційної скарги не приймає до уваги, враховуючи наступне.

13 листопада 2023 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Кордюковою Ж.І. постановлено ухвалу про прийняття цивільної справи № 752/11870/21 до свого провадження, у зв`язку з заявленим самовідводом та відведенням судді Колдіної О.О. від розгляду справи №752/11870/21.

Суд постановляє ухвалу про прийняття справи до свого провадження після задоволення самовідводу іншого судді, фактично для того, щоб чітко зафіксувати факт зміни складу суду та продовження розгляду справи.

Відповідно до ст.187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому ст. 185 ЦПК України.

Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зокрема зазначається строк для подання відповідачем відзиву на позов (п. 8 ч.2, ст. 187 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Враховуючи наведені норми цивільного процесуального закону, слід дійти висновку, що суд роз`яснює право на подання відзиву на позов лише в ухвалі про відкриття провадження у справі, що і було виконано судом в ухвалі суду від 14 травня 2021 року, а відповідачем використано право на подання зустрічного позову, ухвалою ж про прийняття справи до свого провадження після задоволення самовідводу іншого судді, зафіксований факт зміни складу суду та продовження розгляду справи, а тому посилання апелянтів на право повторного подання зустрічного позову після роз`яснення судом права на подання відзиву на позов в ухвалі про прийняття справи до свого провадження, є помилковими.

За таких обставин прийняте судом першої інстанції судове рішення про відмову в прийняті зустрічної позовної заяви є правильним, підстави для скасування постановленої судом першої інстанції ухвали в цій частині відсутні.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що ОСОБА_1 не позбавлена права і можливості звернутися до суду з позовом в загальному порядку.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення першої інстанції без змін.

Щодо постановлення окремої ухвали, то апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до ст.385 ЦПК України апеляційний суд у випадках і в порядку, встановлених ст.262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

У ч.1 ст.262 ЦПК України передбачено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

У ч.10 ст.262 ЦПК України передбачено, що суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.

Отже, окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. При вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі №761/32388/13-ц).

Оскільки наразі апеляційним судом спір між сторонами по суті не вирішується та апеляційним судом не встановлюються факти порушення закону або недоліки в діяльності юридичної особи, тому підстави для постановлення судом окремої ухвали відсутні.

З огляду на не встановлення апеляційним судом порушень норм процесуального закону судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, - підстави для постановлення судом апеляційної інстанції окремої ухвали відносно судді першої інстанції також відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус