ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/514/19 Номер провадження 22-ц/814/2466/25Головуючий у 1-й інстанції Морозовська О. А. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.

секретар Ванда А.М.,

з участю представника ТОВ «ФК «Поліс» - адвоката Тута І.В., позивача ОСОБА_1 , представника Міністерства юстиції України Мазур О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Поліс»

на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 березня 2025 року, постановлену суддею Морозовською О.А., про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову,

у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тишко Ірини Олександрівни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Пермус», Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», Міністерство юстиції України, про скасування державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и в:

У провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Поліс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тишко І.О. про скасування державної реєстрації права власності.

14.03.2025 ТОВ «ФК «Поліс» звернулося в суд із заявою, у якій просить скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.03.2020 у наведеній справі (№541/755/19) та скасувати арешт накладений на нежитлове приміщення №1 по АДРЕСА_1 , загальною площею 269,6 кв.м., скасувавши заборону суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо цього об`єкту нерухомого майна.

В обґрунтування заявленого клопотання посилається на те, що метою позову, яку декларують ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у цій справі, є припинення права власності ТОВ «ФК «Поліс» та поновлення права власності іншої, пов`язаної з позивачками, третьої особи ТОВ «Пермус», на нежитлове приміщення у спосіб скасування рішення від 25.03.2016 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Поліс».

Проте, постановою Апеляційного господарського суду скасовано рішення від 25.03.2016 та поновлено відомості про право власності на об`єкт нерухомості за ТОВ «Пермус». Отже, вжиті у цій справі заходи забезпечення позову (арешт та заборона реєстраційних дій щодо нежитлового приміщення) суперечать меті та перешкоджають її досягненню, яку, як стверджують позивачки, вони ставлять перед собою у цій справі, оскільки унеможливлюють поновлення в ДРРПНМ права власності ТОВ «Пермус» на нежитлове приміщення на виконання судового рішення.

Наголошує, що починаючи із 29.08.2023 вжиті судом заходи забезпечення позову порушують права та охоронювані законом інтереси ТОВ «ФК «Поліс», зокрема, як іпотекодержателя нежитлового приміщення, який у порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» має право звернути стягнення на відповідне майно шляхом набуття права власності на нього. Таке право підприємства відновилось із 29.08.2023 і майбутнє рішення у цій справі, навіть у разі задоволення позову, жодним чином не впливає на обсяг прав іпотекодержателя нежитлового приміщення. Більше того, рішення суду про задоволення позову у цій справі не призведе до виникнення у ТОВ «Пермус» права вільного володіння, користування та розпорядження нежитловим приміщенням, а відновить правомочності ТОВ «Пермус» як власника з урахуванням обмежень, встановлених договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку», зокрема, з урахуванням права ТОВ «ФК «Поліс» звернути стягнення на належне ТОВ «Пермус» нежитлове приміщення шляхом набуття права власності на нього.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Тута І.В., яка діє в інтересах ТОВ «ФК «Поліс» про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвала міськрайонного суду вмотивована тим, що на момент вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову розгляд справи №541/514/19 не завершено, що вказує на передчасність вимог про скасування заходів забезпечення позову.

ТОВ «ФК «Поліс» оскаржило ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нове рішення про задоволення заяви ТОВ «ФК «Поліс» та скасування заходів забезпечення позову.

Зазначає, що підставами для відмови у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову стали взаємовиключні висновки міськрайонного суду, що, по-перше, їх скасування можливе, якщо відпали підстави, з яким закон пов`язує можливість застосування таких заходів або змінилися обставини, що зумовили його застосування; по-друге, що на момент вирішення відповідного питання розгляд справи не завершено, що вказує на передчасність вимог про скасування заходів забезпечення позову.

Детально цитуючи положення статей 149, 158 ЦПК України, а також висновки Верховного Суду, сформовані у справі №705/4132/19 від 18.04.2022, доводить грубе порушення судом процесуального законодавства, за яким доцільність збереження заходів забезпечення позову не обмежується самим лише фактом продовженням розгляду справи по суті спору.

Наголошує, що ТОВ «ФК «Поліс» ініціювало питання скасування заходів забезпечення позову саме з підстав зміни обставин, що зумовили їх застосування та відсутність потреби у їх вжитті, що окремо установлено судовим рішенням у справі №910/3867/19, яким скасовано рішення від 25.03.2016 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Поліс» на нежитлове приміщення та поновлено відомості у ДРРПНМ про нежитлове приміщення, що передували скасованим записам.

Припускає, що позивачки у цій справі, фактично, погоджуються із тим, що вжиті заходи забезпечення позову перешкоджатимуть скасуванню державної реєстрації права власності ТОВ «ФК «Поліс» та поновленню у ДРРПНМ права власності ТОВ «Пермус», у тому числі на виконання судового рішення у справі №910/3867/19, резолютивна частина якого є аналогічною позовним вимогам, які забезпечені у цій справі.

Просить врахувати позицію Верховного Суду, сформовану у справі №361/8953/21 від 06.12.2023, за змістом якої недопустимим є забезпечення позову шляхом зупинення виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Із підстав, раніше детально викладених у заяві про скасування заходів забезпечення позову, доводить наявність порушеного права ТОВ «ФК «Поліс», зокрема, як іпотекодержателя нежитлового приміщення, який у порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» має право звернути стягнення на відповідне майно шляхом набуття права власності на нього.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22.05.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 23.05.2025.

04.07.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив представника Міністерства юстиції України на апеляційну скаргу, у якому просить ухвалити законне та обґрунтоване рішення на підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи.

07.07.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив третьої особи ТОВ «Пермус», поданий представником товариства Сидоренко О.В., а 08.07.2025 відзив позивачки ОСОБА_3 , за змістом яких просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, як законну та обґрунтовану. Також просять застосувати строк позовної давності на оскарження вимоги щодо зняття арешту зі спірного нежитлового приміщення та скасування заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій відносно нього.

08.07.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи з підстав її неналежного повідомлення про час та місце розгляду справи, а також проходженням курсу лікування у медичному закладі.

Вирішуючи заявлене клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

У цій справ виклик позивача ОСОБА_2 здійснено у порядку статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки про виклик до суду рекомендованим листом із повідомленням за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та повернута без вручення адресату з відміткою поштового відділення «адресат відсутній», що у відповідності до положень п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України є днем вручення судової повістки.

Доказів на підтвердження поважності причин неявки позивача ОСОБА_2 , а саме, відомостей з медичної установи щодо проходження курсу лікування, останньою суду не надано, поважність причин її неявки судом апеляційної інстанції не встановлена. При цьому, колегія суддів ураховує, що позивачка ОСОБА_2 реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на апеляційну скаргу та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), розгляд апеляційним судом справи за відсутності позивачки ОСОБА_2 не призведе до порушення її права на справедливий суд у межах розумних строків судового провадження.

10.07.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява відповідача ТОВ «ФК «Поліс» про застосування до позивачів заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.

Вирішуючи заявлене клопотання, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Статтею 143 ЦПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання від повідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Підставами застосування заходів процесуального примусу в цивільному процесі є порушення встановлених судом правил або протиправне перешкоджання здійсненню цивільного судочинства. Метою застосування таких заходів є спонукання осіб до виконання процесуальних обов`язків та припинення зловживання правами, а також запобігання перешкоджанням у здійсненні правосуддя.

Порушення встановлених судом правил можуть бути порушення порядку судового засідання, невиконання розпоряджень головуючого, виявлення неповаги до суду, тощо.

Протиправним перешкоджанням здійсненню цивільного судочинства можуть бути дії, спрямовані на умисне затягування розгляду справи, неподання доказів, ухилення від участі у судових засіданнях, тощо.

Отже, підставою застосування заходів процесуального примусу є порушення встановлених в суді правил, в тому числі і тих, які встановлюються безпосередньо судом, або протиправне перешкоджання здійсненню цивільного судочинства.

Під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не встановив підстав для застосування заходів процесуального примусу стосовно позивачів. Натомість, сам факт звернення ОСОБА_1 із заявою про відвід колегії суддів, є реалізацією особою процесуальних прав, а оцінка доводів такого відводу була надана апеляційним судом в ухвалах від 08.07.2025 та 09.07.2025. Підстав вважати, що позивач ОСОБА_2 зловживає процесуальними правами колегія суддів не вбачає, оскільки її неявка до суду апеляційної інстанції за відсутності поважних причин не перешкоджає розгляду справи.

У суді апеляційної інстанції представник ТОВ «ФК «Поліс» - адвокат Тута І.В. доводи апеляційної скарги підтримала, наполягаючи на її задоволенні.

Позивач ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила залишити без змін оскаржувану ухвалу суду першої інстанції.

Представник Міністерства юстиції України Мазур О.О. при постановленні рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги поклався на розсуд суду.

Із матеріалів справи убачається, що у провадженні Миргородського міськрайонного суду перебуває цивільна справа №541/514/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Поліс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тишко Ірини Олександрівни, про скасування державної реєстрації права власності, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору-Товариство з обмеженою відповідальністю «Пермус», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», Міністерство юстиції України.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.03.2020 заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Забезпечено позов шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , загальною площею 269,6 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9, номер запису про право власності 13880222.

Забезпечено позов шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо нежитлового приміщення АДРЕСА_3 , загальною площею 269,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9, номер запису про право власності 13880222.

Ухвалою суду від 13.01.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Станом на 19.03.2025 справу по суті не розглянуто.

14.03.2025 ТОВ «ФК «Поліс» звернулося у Миргородський міськрайонний суд Полтавської області з заявою про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.03.2020 у справі №541/755/19, та просить: скасувати арешт накладений на нежитлове приміщення №1 по АДРЕСА_1 , загальною площею 269,6 кв.м., скасувати заборону суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо цього об`єкту нерухомого майна./а.с.1-5 т.1/

До заяви про скасування заходів забезпечення позову додано копію постанови Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2021, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 29.08.2023, у справі №910/3867/19:

- скасовано рішення про державну реєстрацію права власності від 25.03.2016 без вчинення нотаріальної дії приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І. О., індексний номер 28947979 щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 269,6 кв.м;

- скасовано державну реєстрацію прав на нерухоме майно індексний номер запису про право власності: 13880222 від 25.03.2016 на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 269,6 кв.м за ТОВ «ФК "Поліс»;

- поновлено відомості у державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 269,6 кв.м, що передували скасованим записам.

Мотивуючи постанову, суд апеляційної інстанції виходив з такого:

- наданий відповідачем висновок про вартість майна від 28.03.2016 не є належним доказом у розумінні статті 76 ГПК України на підтвердження факту проведення оцінки майна на момент (25.03.2016) переходу права власності до відповідача. Державна реєстрація права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем (відповідачем) була проведена за відсутності документа про експертну оцінку предмета іпотеки, а отже рішення, прийняте приватним нотаріусом, не відповідає положенням частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку»;

- відповідачем не дотримано вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, та пункту 5.1 договору наступної іпотеки щодо надсилання боржнику письмової вимоги про усунення порушення;

- набуття ТОВ «ФК «Поліс» права власності на спірне нерухоме майно відбулося під час дії обтяження нерухомого майна, застосованого ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області суду 02.10.2013 у справі № 541/2862/13-ц./а.с.9-16, 17-22 т.1/

Відмовляючи у скасуванні заходів забезпечення позову, міськрайонний суд виходив із того, що скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, можливе, якщо відпали підстави, з яким закон пов`язує можливість застосування таких заходів або змінилися обставини, що зумовили його застосування. Отже, скасування заходів забезпечення позову діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. На момент вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову розгляд справи №541/514/19 не завершено, що вказує на передчасність вимог про скасування заходів забезпечення позову.

Із підстав викладеного суд дійшов висновку, що обґрунтування необхідності скасування заходів забезпечення позову, заявлене адвокатом адвоката Тута І.В., яка діє в інтересах ТОВ «ФК «Поліс», є передчасним, справа наразі не розглянута, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, підстав для скасування заходів забезпечення позову на цій стадії немає, у зв`язку з чим у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову потрібно відмовити.

Апеляційний суд з такими висновками міськрайонного суду погоджується з таких підстав.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення - ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Із огляду на викладені норми права, суд першої інстанції установивши, що на час подання відповідачем клопотання про скасування заходів забезпечення позову рішення по суті спору, яке набрало законної сили, не було ухвалено, дійшов обґрунтованого висновку, що подане клопотання є передчасним, оскільки подано до закінчення розгляду справи по суті, на забезпечення виконання якого й було ухвалено судове рішення про накладення арешту на нежитлове приміщення та заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо цього об`єкту нерухомого майна.

Підстав вважати, що оскаржуване судове рішення порушує майнові права відповідача, колегія суддів не вбачає, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, згідно частини шостої статті 158 ЦПК України відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову. При цьому, до таких обставин не може бути віднесене судове рішення, постановлене у справі, яка розглядалася за правилами господарського судочинства (№910/3867/19), висновки якого можуть бути враховані при постановленні рішення суду по суті спору в справі, яка наразі розглядається, а не в ході дослідження питання доцільності збереження заходів його забезпечення.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до загального цитування норм матеріального права та відсутності порушеного права позивачів, які не впливають на законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381-384,389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Поліс» - залишити без задоволення.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16.07.2025.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак