Справа № 523/9890/25
Провадження №2/523/4803/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Ячменьової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український дитячий центр «Молода гвардія» про стягнення заробітної плати та компенсації втрати частини грошових доходів,

УСТАНОВИВ:

26 травня 2025 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представниця адвокатка Попова Т.С., до ДП «Український дитячий центр «Молода гвардія» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 41363,42 грн та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 6120,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала на те, що з 16 травня 2013 року вона перебуває у трудових відносинах з відповідачем, з січня 2023 року до квітня 2025 року утворилася заборгованість із виплати зарплати на суму 41363,42 грн. У зв`язку із порушенням строків виплати зарплати компенсація втрати частини грошових доходів складає 6120,27 грн.

Також позивачка просила стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 12400 грн.

28 травня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

27 червня 2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» відповідач надав суду відзив на позов, в якому зазначив, що наказом № 13/20240ОД від 01 березня 2024 року, у зв`язку з відсутністю діяльності, передбаченої установчими документами, а саме організація оздоровлення, навчання, лікування, відпочинок дітей та молоді через початок повномасштабного вторгнення російської федерації на територію Українки 20 лютого 2022 року та у зв`язку із введенням Указом Президента України від 24 лютого 2022 року, воєнного стану (з подовженнями), діяльність Державного підприємства «Український дитячий центр «Молода гвардія» - призупинено на період дії воєнного стану.

Наразі підприємство не функціонує, не має власних джерел доходу на час військової агресії та призупинення діяльності відповідача усі витрати, пов`язані із забезпеченням функціонування підприємства, у тому числі видатки на заробітну плату працівникам, здійснюються виключно за рахунок фінансування Міністерства соціальної політики України.

Нарахування компенсації регулюється Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати». Однією із умов виплати нарахованої компенсації втрати частини доходів є те, що вона здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначається «Порядком проведення індексації грошових доходів населення», проте дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» зупинено з 01 січня2023 року, тому розрахунок компенсації позивачки не відповідає чинному законодавству.

Крім того, позивачка не зверталась до ДП «УДЦ «Молода гвардія» із заявою про нарахування їй компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 01.2023 до 05.2025 року, що є обов`язковою умовою для виникнення права на судовий захист у цій категорії спорів.

Що стосується витрат на правничу допомогу представник відповідача зазначив, що суду не надано перелік наданих адвокатом послуг позивачці, що унеможливлює визначення співмірності суми стягнення. Крім того, у провадженні Пересипського райсуду м. Одеси перебувають на розгляді аналогічні справи до відповідача, представником позивачів у яких є адвокат Попова Т.С., позовні заяви є ідентичними за змістом та відрізняються лише особистою інформацією позивачів, при цьому правова позиція, обґрунтування позовних вимог, посилання на норми законодавства є незмінними, що ставить під сумнів обґрунтованість заявленої суми витрат на правничу допомогу у розмірі 12400 грн у кожній справі. Отже, представник відповідача вважає вказану суму завищеною та такою, що не відповідає принципу розумності, справедливості та пропорційності, є неспівмірною з характером, обсягом та складністю заявлених вимог. Виходячи із судової практики з аналогічних справ середня сума стягнення витрат складає 2000 грн.

На підставі викладеного, відповідач просить задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 41363,42 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн, у задоволені інших вимог відмовити.

Одночасно з відзивом від відповідача надійшло клопотання про зменшення розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, до розміру 2000 грн.

02 липня 2025 року представниця позивача через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надала відповідь на відзив та заперечення на клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, у яких зазначає, що посилання відповідача на застосування до вимог щодо компенсації втрати частини доходів Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», який був зупинений в дії у період з 01 січня 2023 року по 01 січня 2024 року, є недоречним, оскільки заявлені у позові правовідносини регулюються Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», дія якого не зупинялася; у розрахунку компенсації позивачка застосувала індекс споживчих цін, що щомісячно публікується Державною службою статистики України на офіційному вебсайті Верховної Ради.

Розрахунок компенсації втрат частини доходів здійснювався позивачкою відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, на підставі формул вказаних в Порядку.

Обов`язок звернення із заявою про здійснення компенсації до роботодавця законодавством не передбачений, тому таке твердження відповідача є хибним.

Що стосується витрат на правничу допомогу, то представниця позивачки вказує на те, що сума гонорару адвоката встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником позивача часу, а отже, розмір витрат є визначеним та не потребує детального опису здійснених адвокатом витрат часу по кожному із видів робіт. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Сам факт, що матеріали справи, складені та підготовані представником, вже свідчать про факт надання відповідних послуг, необхідних для виконання предмету договору.

Посилання відповідача на наявність у суді аналогічних справ, як на підставу зменшення судових витрат, є суб`єктивним та таким, що не може мати впливу на розмір судових витрат в даній справі, оскільки кожна судова справа є унікальною, потребує окремого вивчення всіх документів та індивідуального підходу до складення позовної та інших заяв.

У зв`язку з чим представниця позивача просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, у матеріалах справи є клопотання представників сторін про розгляд справи у їх відсутності.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом було встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до наказу Державного підприємства «Український дитячий центр «Молода гвардія» № 17-к від 16 травня 2013 року ОСОБА_1 прийнята на роботу з 20 травня 2013 року на посаду двірника.

ДП «Український дитячий центр «Молода гвардія» своєчасно не сплачувало заробітну плату, у зв`язку з чим за період з 2023-2024 роки утворилася заборгованість у розмірі 41363,42 грн.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами (ст. 97 КЗпП України).

Відповідно до ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Частиною 1 ст.115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно із ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (Закон) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Сума компенсації згідно із ст. 3 Закону обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць ст. 4 Закону.

Оскільки відповідачем не сплачено заборгованість по заробітній платі, то в цій частині позов підлягає задоволенню.

Враховуючи норми, які регулюють нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, то в іншій частині позову вимога про стягнення компенсації не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною.

Суд також враховує наявні правові висновки щодо передчасності вимоги по стягненню компенсації висловлені Верховного Суду в постановах від 05 березня 2020 року справа №140/1547/19, від 16 квітня 2020 року справа №200/11292/19-а.

Щодо стягнення судових витрат необхідно зазначити таке.

За нормами ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат правничої допомоги позивачем надано договір про надання професійної правничої допомоги №07/25 від 10 квітня 2025 року та додаткову угоду №1 від 10 квітня 2025 року, які укладені між ОСОБА_1 та адвокаткою Поповою Тетяною Сергіївною

Відповідно до умов додаткової угоди гонорар адвоката для виконання поставлених на нього обов`язків у справі щодо стягнення з ДП «УДЦ «Молода гвардія» на користь клієнта заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини доходів у досудовому та судовому порядку складає 12400 грн. Клієнт зобов`язується сплатити повну суму гонорару протягом 10 робочих днів з дня отримання клієнтом коштів на його банківський рахунок.

Відповідач заперечував проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу, вказуючи, що вони не є співмірними, виходячи із складності справи та витраченого адвокатом часу.

Отже, враховуючи вказані норми та додані докази про розмір правничої допомоги, виходячи із співмірності із складністю справи, категорія справи не є складною і розлянута в спрощеному порядку, часткове задоволення вимог, суд визначив, що розмір правничої допомоги, яка підлягає стягненню складає 3000 грн.

При вирішенні питання про стягнення правничої допомоги судом враховано правові висновки Верховного Суду у справах № 755/9215/15-ц, №922/445/19.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути також судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 95, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 354, 355 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український дитячий центр «Молода гвардія» про стягнення заробітної плати та компенсації втрати частини грошових доходів задовольнити частково.

Стягнути з Державного Підприємства «Український дитячий центр «Молода Гвардія» (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, буд. 172, 65069) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з січня 2023 року до квітня 2025 року у розмірі 41363,42 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з Державного Підприємства «Український дитячий центр «Молода Гвардія» (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, буд. 172, 65069) на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його складення рішення.

Рішення складено 07 липня 2025 року.

Суддя