Провадження № 2/641/2200/2025 Справа № 641/3601/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова у складі :

головуючого - судді Музиченко В.О.,

за участю секретаря судових засідань - Микитюк В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 в яких просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 33755,57 грн. та судовий збір.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 01.04.2024 "МАКС КРЕДИТ" та ОСОБА_1 уклали кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору. Кредитний договір підписано відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора 73926, що є належним і допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Після здійснення акцепту позичальником, кредитодавець наклав на кредитний договір кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника із кваліфікованою електронною позначкою часу. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтвердила, що їй у доступній та зрозумілій формі була надана вся передбачена ч. 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» інформація. Відповідач також підтвердила ознайомлення зі змістом ст. 25 Закону та з Правилами. Таким чином, у кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту в сумі 610 грн., порядок сплати якої визначено умовами кредитного договору. Отже, позичальнику перераховується сума в розмірі 6100 грн. На виконання умов предитного договору, 01.04.2024 Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № НОМЕР_1 , що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняла пропозицію кредитодавця. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується повідомленням від ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН».

21.10.2024 між первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого позивачеві відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. У порядку та на умовах, визначених у договорі факторингу, позивач зобов`язався передати (сплатити) первісному кредитору суму фінансування, а первинний кредитор зобов`язався відступити позивачу права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних первісному кредитору за укладеними кредитними договорами, та їх перехід від первісного кредитора до позивача відбувається у дату відступлення прав вимоги. Під час укладення кредитного договору сторонами було узгоджено всі істотні умови, зокрема розмір кредиту в сумі 6 710,00 грн., валюту надання, строк дії договору та порядок кредитування. Дане погодження умов, а також підписання кредитного договору відповідачем із використанням одноразового ідентифікатора як засобу електронного підпису, свідчить про його належне та добровільне волевиявлення на укладення електронного правочину. Однак, оскільки відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, виникла заборгованість у розмірі - 36 805,57 грн., яка складається з наступного: 6 710,00 грн. - заборгованість по кредиту; 27 045,57 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 3 050,00 грн. - штрафні санкції згідно умов договору. Позивач не здійснював нарахувань за Кредитним договором. Позивач просить суд стягнути із відповідача суму зазначеної заборгованості, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 26.09.2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

09.06.2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідно до п. 1.5.1. кредитного договору стандартна процента ставка складає 2,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, при цьому, відповідно по п. 1.5.2. за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.3.1. застосовується знижена процентна ставка протягом 25 днів користування кредитом поспіль у розмірі 1,24% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Відповідно до детального розрахунку заборгованості ТОВ "Макс Кредит", поданого позивачем, відповідачка виконала умову п.1.5.2 шляхом погашення 24.04.2024 частини кредиту у розмірі 1815,36 грн. Отже, за період з 01.04.2024 по 25.04.2024 має застосовуватись знижена процентна ставка, а нараховані відсотки складають: 6100 * 1,24%/100% * 25 днів = 1891,00 грн. Починаючи з 26.04.2024 і до 21.10.2024 (передачі права вимоги за Договором факторингу № 21102024-МК/ЕЙС) кредитодавець, ТОВ "МАКС КРЕДИТ", нараховувало відсотки у розмірі 2,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Таким чином, було нараховано заборгованість у розмірі 26 969,93 грн. Вказана заборгованість розрахована з порушенням норм матеріального права. Стандартна процента ставка за кредитом складає 2,47%., такий розмір відсоткової ставки суперечить із Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування», а тому розмір заборгованості за відсотками за період з 26.04.2024 року по 20.08.2024 року має становити 10 705,50 грн (6100 грн х 1,5 % / 100% х 117 днів). Оскільки, згідно з законом, з 21 серпня 2024 року розмір відсоткової ставки не може перевищувати 1%, то розмір заборгованості за відсотками за період з 21.08.2024 року по 21.10.2024 року має становити 3782,00 грн (6 100,00 грн х 1% / 100% х 61 день). Загальний розмір заборгованості відповідачки за відсотками становить: з 01.04.2024 року по 25.04.2024 року - 1891,00 грн з 26.04.2024 року по 20.08.2024 року - 10 705,50 грн з 21.08.2024 року по 21.10.2024 року 3782,00 грн, а усього 16378,50 грн, з яких сплачено 1815,36 грн. Таким чином загальний обсяг заборгованості за кредитом становить 6100,00 грн (тіло кредиту) + 610,00 грн (комісія за кредитом) + 16378,50 грн (відсотки за кредитом) 1815,36 (сплачені відсотки) = 21273,14 грн. Щодо стягнення витрати на правничу допомогу, позивач компенсувати майже 30% ціни позову, за подачу одного з десятків типових позовів, у справі з усталеною правовою позицією та судовою практикою, за відсутності заперечень зі сторони відповідачки щодо наявності підстав для позову як таких. Натомість для відповідачки такі вимоги є надмірним тягарем, оскільки вона є одинокою матір`ю 4 дітей, що знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та не має інших доходів, окрім соціальних виплат, що підтверджується довідкою про доходи за 2024 рік. Вважає, що витрати на адвоката в даній справі не мають перевищувати 10% реальної ціни позову - 2127,31 грн. з огляду на реально необхідний час роботи адвоката, фактично проведену роботу та складність справи. Також, представник позивача не надав детального опису наданих робіт (послуг), відповідно до вимог, викладених у Постанові ВС від 05.06.2018 року у справі № 904/8308/17. Підставою для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі може бути ненадання переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом. вимоги про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу не відповідають нормам процесуального права та позиції Верховного Суду, а отже, не підлягають задоволенню.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала частково.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 01.04.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 укладено договорі кредитної лінії № 00-9702271, відповідно до якого, сума кредиту становить - 6100,00 грн. , строк дії кредиту - 360 днів. Позичальник зобов`язується повернути кредит 27.03.2025 року або достроково.

Відповідно до п. 1.5.1. Кредитного договору стандартна процента ставка складає 2,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, при цьому, відповідно по п. 1.5.2. за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.3.1. застосовується знижена процентна ставка протягом 25 днів користування кредитом поспіль у розмірі 1,24% від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

Пунктом 1.6 договору визначено, що за надання кредиту, позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю комісію в розмірі 10,00 % від суми кредиту, що складає 610,00 грн.

Пунктом 1.8 договору передбачено, що орієнтована реальна процентна ставка на дату укладання договору становить 931,66 %.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, з урахуванням умов пункту 1.3 договору.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно з статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" та ЗУ "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису), відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора на номер мобільного телефону НОМЕР_2 , який, відповідно до довідки про ідентифікацію, був надісланий 01 квітня 2024 року о 15:47:43 год. на мобільний номер телефону ОСОБА_1 .

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» було успішно проведено транзакцію № 41197-56759-06144 від 01 квітня 2024 року о 15:47:56 год, згідно якої на картковий рахунок № НОМЕР_1 було перераховано кошти у розмірі 6100,00 грн.

Вказані обставини відповідачем не заперечуються.

21.10.2024 між первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого позивачеві відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. У порядку та на умовах, визначених у договорі факторингу, позивач зобов`язався передати (сплатити) первісному кредитору суму фінансування, а первинний кредитор зобов`язався відступити позивачу права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних первісному кредитору за укладеними кредитними договорами, та їх перехід від первісного кредитора до позивача відбувається у дату відступлення прав вимоги.

Відповідно до копії реєстру боржників від 21 жовтня 2024 року ТОВ "ФК "Ейс" набуло право грошової вимоги, зокрема, і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 00-9702271 від 01 квітня 2024 року на загальну суму 36805,57 грн., з яких: 6710,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 27045,57 грн. - сума заборгованості за відсотками, 3050,00 грн. - штрафні санкції згідно умов договору.

Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Відповідно до частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості за кредитним договором перед ТОВ «Макс Кредит» чи сплата такої позивачу після укладання договору факторингу.

Таким чином, у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «Ейс» за кредитним договором № 00-9702271 від 01 квітня 2024 року.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 33755,57 грн., з яких: 6710,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу 27045,57 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

В порядку частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Умовами договору № 00-9702271 від 01 квітня 2024 року передбачено, що стандартна процентна ставка за договором складає 2,47% на день, знижена процентна ставка складає 1,24 % на день.

24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким, зокрема, було доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» новими частинами.

Так частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Вказана норма законодавства була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Як встановлено в пункті 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладено 01 квітня 2024 року, тобто після набрання вищезгаданим законом законної сили.

З розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування відсотків за користування кредиту здійснювалося до 25 квітня 2024 року за зниженою процентною ставкою - 1,24% на день, тобто в межах положень вищезгаданого Закону, що також визнається відповідачкою.

Як вбачається з детального розрахунку заборгованості за кредитом, 24.04.2024 року ОСОБА_1 було внесено 1815,36 грн. на погашення кредиту, таким чином відповідачка виконала умову п.1.5.2 умов кредитного договору.

Судом встановлено, що ТОВ «Макс Кредит» (первісний кредитор) здійснив нарахування процентів за користування кредитними коштами без урахування приписів пункту 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», з чим суд не може погодитися.

Відповідно до наведених вище приписів законодавства проценти за користування кредитними коштами мають нараховуватися таким чином:

з 26.04.2024 року по 20.08.2024 року - 10 705,50 грн.

з 21.08.2024 року по 21.10.2024 року 3782,00 грн.

Розмір відсотків за період з 01.04.2024 року по 25.04.2024 року становить - 1891,00 грн.

Таким чином загальний обсяг заборгованості за кредитом становить 6100,00 грн (тіло кредиту) + 610,00 грн (комісія за кредитом) + 16378,50 грн (відсотки за кредитом) 1815,36 (сплачені відсотки) = 21273,14 грн.

Вказаний розрахунок зроблений відповідачем, з яким суд погоджується, оскільки він відповідає ЗУ «Про споживче кредитування».

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

На підтвердження надання правової допомоги представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 07.04.2025, укладений між позивачем та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги від 07.04.2025, акт прийому-передачі наданих послуг на суму 7000,00 грн, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 24.04.2012, довіреність від 04.12.2024.

З акту прийому-передачі наданих послуг від 07.04.2025 вбачається, що клієнту- Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» було надано виконавцем - Адвокатським бюро «Тараненко і партнери» такі послуги:

- складання позовної заяви ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" до боржника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00-9702271 від 01.04.2024 - 5000,00 грн;

- вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника, яким є ОСОБА_1 , за кредитним договором №00-9702271 від 01.04.2024 - 1000,00 грн;

- підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 00-9702271 від 01.04.2024 на рахунок боржника, яким є ОСОБА_1 , - 500,00 грн;

- підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 00-9702271 від 01.04.2024 на рахунок боржника, яким є ОСОБА_1 , -500,00 грн.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123- 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, заперечення відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд встановив, що зазначені позивачем витрати на правничу допомога адвоката, які включають послуги: вивчення матеріалів справи та складання позовної заяви зводяться до єдиної дії - підготовка та подання позовної заяви і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги, а подання адвокатського запиту щодо надання інформації що містить банківську таємницю не було необхідним.

Судом також, враховано складність справи, витрачений адвокатом час, суд зазначає, що розмір пред`явлених ТОВ "ФК "ЕЙС" до відшкодування витрат на надання йому правової допомоги є завищеним щодо іншої сторони спору.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом ТОВ "ФК "ЕЙС" сплачено 2422,40 грн. судового збору за подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією № 10925 від 19.05.2025 року.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, частка задоволених позовних вимог складає 63,02 %, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1526,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" заборгованість за кредитним договором № 00-9702271 від 01 квітня 2024 року в розмірі 21273,14 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1526,60 грн, та витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн., а всього стягнути 24799 (двадцять чотири тисячі сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 74 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» - , місце знаходження: м. Київ, вул. Харківське шосе, 19, оф.2005.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя В.О.Музиченко