Дата документу 15.07.2025 Справа № 337/4505/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1266/25 Головуючий у 1-й інстанції: Мальований В.О.
Є.У.№ 337/4505/23 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Подліянової Г.С.,

Секретар Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Стариченко Микола Петрович, на рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 21 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з травня 2013 по 17.08.2023 у розмірі 117 505 грн.

12.03.2025 представник відповідача Стариченко М.П. звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження по справі та зазначає, що враховуючи необізнаність ОСОБА_2 , з незалежних від нього причин, щодо наявності виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів, а також сплату ОСОБА_2 заборгованості по аліментам у можливий найкоротший термін, у даному випадку відсутній предмет спору, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження.

13.03.2025 від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшла уточнена позовна заява, у якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі одного відсотка від суми не сплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 14.05.2013 до 28.02.2025 в сумі 119888,00 грн.

В обґрунтування уточненого позову зазначено, що заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2013 по цивільній справі №2/337/1318 стягнуто із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 14.05.2008, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач належним чином не сплачував аліменти, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по аліментам, розмір якої на час звернення до суду становив117 505 грн.

Відповідно до оновленого розрахунку заборгованості державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Гришунова Д.В. від 11.03.2025, заборгованість відповідача по аліментам за виконавчим листом №2/337/1318/2013 року від 01.08.2013, за період з 14.05.2013 по 28.02.2025, складає - 9171,02 грн.

Однак, основна сума заборгованості, розмір якої становив 119 888 грн., відповідачем була сплачена після звернення ОСОБА_1 до суду цим з позовом. Таким чином, позивачка має право на стягнення пені за прострочення відповідачем сплати аліментів.

Загальний розмір пені за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів згідно наданого позивачкою розрахунку неустойки (пені) становить 119 888,00 грн.,

Оскільки нараховані платежі своєчасно боржником внесені не були, а борг за вказані місяці був зазначений у розрахунку заборгованості станом на 11.03.2025 (день складання розрахунку в межах позовних вимог), то позивачем при обчисленні пені, зазначалася кількість прострочених днів, а сума нарахованої пені за вказані періоди не перевищувала 100% заборгованості за вказаними місячними платежами, та збільшувалася на фактичну кількість днів прострочення.

В розрахунку неустойки (пені), який додається до позовної заяви, пеня нараховується на кожний періодичний платіж, а під час визначення остаточного розміру пені здійснюється складання нарахованого розміру пені по кожному періодичному платежу в розмірі 100% саме від кожного простроченого періодичного платежу, що повністю відповідає принципу нарахування пені, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі 333/6020/16-ц.

Згідно наданого розрахунку неустойки (пені), загальний розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів складає 119 888,00 грн., що узгоджується з ч. 1 ст. 196 СК України та роз`яснень Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц, від 03.04.2019 у справі 333/6020/16-ц, від 15.01.2020 у справі №334/7702/16 провадження № 61-42142св18.

У зв`язку з вищезазначеним позивач вимушена було звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Стариченко М.П. про закриття провадження по справі.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі одного відсотка від суми не сплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 14.05.2013 до 28.02.2025 в сумі 119 888 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073, 60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Стариченко М.П. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове, яким провадження про стягнення пені за аліменти закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що про наявність виконавчого провадження ОСОБА_2 дізнався лише у 2023, коли позивачка звернулась до суду з позовом у цій справі та ініціювала відновлення виконавчого провадження зі стягнення аліментів. Постанови про відкриття провадження ОСОБА_2 не отримував. Стягнення з заробітної плати на користь ОСОБА_1 за місцем роботи ОСОБА_2 державними виконавцями не здійснювались. Державними виконавцями до матеріалів виконавчого провадження №39739578 не було долучено жодного доказу відправлення постанов боржникові, зокрема копій поштових відправлень та квитанцій про одержання або неодержання ОСОБА_2 будь-яких листів. Крім того, з моменту реєстрації шлюбу, а саме з 12.01.2008 та до жовтня 2022 року сторони фактично продовжували проживати спільно сім`єю разом з сином та вели спільне господарство у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить матері ОСОБА_2 . У серпні 2022 ОСОБА_2 був призваний до військової служби у складі Збройних Сил України. Тож фактично спільна дитина та ОСОБА_2 почали проживати окремо лише в жовтні 2022 року, а не в 2013 році. Тобто, фактично до жовтня 2022 р. ОСОБА_2 повністю утримував свого сина. У травні 2024 року син виїхав за кордон та по цей час постійно проживає окремо від обох батьків. Крім того, після ініціювання відновлення виконавчого провадження позивачкою вся заборгованість була утримана із заробітної плати відповідача та станом на дату ухвалення рішення заборгованість по аліментах, яка була предметом позову, повністю погашена, що підтверджується документами, наданими державним виконавцем у виконавчому провадженні № 39739578 та квитанцією про сплату аліментів у виконавчому провадженні від 11.03.2025. Наразі ж, будь-яка заборгованість відсутня. Враховуючи викладене, та за відсутності предмету спору по справі, просить відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрити провадження у справі.

У відзиві ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Нікітіна Т.Г., просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що апелянт вводить суд в оману про свою необізнаність про виконавче провадження, оскільки він частково сплачував аліменти, оскаржував дії державного виконавця. Не заперечує факту відсутності заборгованості по аліментах на час ухвалення судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, доводи представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач не сплачував своєчасно аліменти на утримання сина за період з 14.05.2013 по 28.02.2025, у зв`язку з чим позивач має право на стягнення неустойки. Позивачем надано до суду належні та допустимі докази на обґрунтування позовних вимог, які підтверджують обов`язок відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини. Також, позивачем надані докази про наявність заборгованості зі сплати аліментів, на підставі чого нарахована вищезазначена пеня. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції визнав, що відповідач не спростував своїх дій щодо несплати в повному обсязі аліментів саме за період із травня 2013 по лютий 2025, не довів обставин щодо відсутності його вини та не надав заперечень з приводу наданого позивачем розрахунку пені за вказаний період, заявлений позивачем до стягнення розмір пені визначений в межах суми заборгованості по аліментам за період з травня 2013 по лютий 2025 в сукупному розмірі 119 888,00 грн, тому позовні вимоги задоволені повністю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарг без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Встановлено матеріалами справи та перевірено судом, що заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2013 по цивільній справі №2/337/1318/13 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та стягнуто з останнього аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 14.05.2008, до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с.10-11).

01.08.2013 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист на виконання вказаного заочного рішення.

29.08.2013 ОСОБА_1 звернулась до Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького управління юстиції ВДВС з заявою про прийняття виконавчого листа по цивільній справі №2/337/1318/13 до примусового виконання.

12.09.2013 державним виконавцем Дем`янко О.О. прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження №39739578 за виконавчим листом №2/337/1318/13 (т.1 а.с. 156).

Відповідач належним чином не сплачував аліменти, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Відповідно до розрахунку державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Гришунова Д.В. від 11.03.2025 (т.2 а.с.11-12): у листопаді 2013 року відповідачем було сплачено 680 грн., у грудні 2013 - 600 грн., у січні 2014 року відповідачем було сплачено аліменти у розмірі 700 грн., у лютому і березні 2014 по 650 грн., у квітні 2014 600 грн. , загальний розмір заборгованості станом на березень 2023 становив 119 888 грн.

Після звернення позивача ОСОБА_1 22.08.2023 до суду з цим позовом з вересня 2023 року відповідач почав погашати заборгованість по аліментам, внаслідок чого станом на 11.03.2025 залишок заборгованості становив 9 171,02 грн.

Представником позивача на підставі частини 1 статті 196 СК України здійснено розрахунок неустойки (пені) на заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період із травня 2013 по лютий 2025 включно, загальний розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів складає 119 888 грн (т. 2 а.с.11-17 ).

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм ст. 549 ЦК України та ст. 196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.

Як вказано вище, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, суд першої інстанції застосував саме таке правило та реалізував своє право на зменшення розміру пені, дослідивши обставини справи, докази, надані сторонами, та здійснивши їх правову оцінку, відповідно до частини другої статті 196 СК України у редакції, чинній на час розгляду справи в суді.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява N 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява N 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. Роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява N 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява N 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «С.В. проти Сполученого Королівства», заява N 20166/92, § 36).

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження N 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Врахувавши, що розмір пені обмежений розміром заборгованості на який нараховується пеня, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів за період з 14.05.2013 р. по 28.02.2025 у розмірі 119 888 грн.,

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п.22 роз`яснив, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів.

Апеляційний суд акцентує увагу, що відповідачем не доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, в своїй апеляційній скарзі скаржник не оспорює суму заборгованості, правильність нарахування пені та не дає свого розрахунку, що могло б бути підставою для звільнення його від відповідальності за прострочення зобов`язання.

При цьому, нарахування пені за порушення зобов`язання по сплаті аліментів не залежить від пред`явлення відповідного виконавчого листа до примусового виконання до відділу ДВС, адже обов`язок по їх сплаті встановлений рішенням суду, яке обов`язкове до виконання платником аліментів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду.

Вимоги апеляційної скарги про закриття провадження у справі за відсутності спору не ґрунтуються на законі. На час виникнення спірних правовідносин відповідач мав заборгованість, повністю сплатив її в той час, коли справа вже перебувала в провадженні суду, а отже підстав для висновку про відсутність предмету спору не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони до 2022 року продовжували проживати однією сім`єю і відповідач фактично утримував свого сина, належними і допустимими доказами не підтверджені.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Стариченко Микола Петрович,залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови складено 16 липня 2025 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: О.З. Поляков

Г.С. Подліянова