КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/6629/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 липня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 , позивачка, звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , відповідачки, про усунення перешкод у здійсненні права власності та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником 1/2 частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , який є спареним будинком.

01.09.2001 у вказаному житловому будинку виникла пожежа, внаслідок якої вогнем знищено покрівлю та перекриття житлового будинку. Відповідно до довідки Самостійної державної пожежної частини № 15 вих. № 15/710-81Р від 04.09.2001 року, причиною пожежі стало коротке замикання електромережі в частині будинку, яка належить ОСОБА_3 , який 24.10.2007 подарував 68/100 належних йому частини будинку ОСОБА_2

ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про заборону самостійного будівництва з проведенням прибудови до приватної власності, яка належить ОСОБА_1 , з порушенням державних будівельних норм, та проведення без дозволу райдержадміністрації та проектної документації реконструкції будинку, який постраждав внаслідок пожежі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.01.2008 заборонено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проводити самостійне будівництво та реконструкцію частини будинку АДРЕСА_1 з проведенням прибудови до приватної власності ОСОБА_1 , з порушенням державних будівельних норм ДБН-360-92, без проектної документації та дозволу Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації.

23.08.2008 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено мирову угоду, відповідно до якої сторони прийшли до взаємної згоди про урегулювання спору шляхом проведення наступних заходів: ОСОБА_2 зобов`язалась відшкодувати у строк до 23.08.2008 ОСОБА_1 матеріальну шкоду, яка була завдана внаслідок пожежі в сумі 5000,00 грн; ОСОБА_2 зобов`язалась проводити реконструкцію своєї частини будинку, яка постраждала внаслідок пожежі з дотриманням всіх норм та стандартів; ОСОБА_2 зобов`язалась надати можливість (доступ) до спорудженої капітальної стіни, яка розташована на межі, для можливого проведення обслуговуючих робіт; ОСОБА_1 зобов`язалась не влаштовувати перешкод ОСОБА_2 щодо отримання дозволу в Дарницькій районній у м. Києві державній адміністрації для проведення реконструкції будинку; ОСОБА_1 зобов`язалась не влаштовувати перешкод ОСОБА_2 по проведенню будівельних робіт пов`язаних з реконструкцією будинку у відповідності до встановлених норм та стандартів.

Однак, позивач не має можливості (доступу) до спорудженої капітальної стіни, яка розташована на межі, для можливого проведення обслуговуючих робіт, як було узгоджено в мировій угоді. Також, на межі ділянок наявна вигрібна яма, яка не обладнана септиком, з цього приводу позивачем було неодноразово здійснено звернення до Дарницького УП ГУНП у м. Києві, оскільки всі відходи потрапляють на її ділянку. Крім того, по паркану протягнуті дроти під напругою.

Всі ці факти негативно впливають на психологічне та фізичне здоров`я позивача, у зв`язку з чим вона почала відвідувати лікарів та нести додаткові витрати.

Життя позивача у зв`язку зі всіма цими обставинами, проханнями, намаганнями домовитись, викликами поліції, зазнало суттєвих змін. Позивача систематично турбує біль, через що вона періодично звертається за допомогою до лікарів і проходить лікування. Стан її здоров`я постійно погіршувався через хвороби. З цього приводу позивач періодично звертається за допомогою до лікарів і проходить лікування, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями сторінок її медичної картки.

Окрім того, позивач проходила численні дослідження стану її організму, що негативно вплинуло на її фінансовий і моральний стан.

На підставі викладеного позивачка просила суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди на можливість (доступ) до спорудженої капітальної стіни, яка розташована на межі, для можливого проведення обслуговуючих робіт відповідно до умов мирової угоди від 23.08.2008 року, укладеної між сторонами, усунути вигрібну яму, усунути протянуті по паркану дроти під напругою та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

За змістом апеляційної скарги позивачка ОСОБА_1 визнає, що на момент ухвалення рішення суду відповідачкою самостійно було усунуто порушення щодо облаштування вигрібної ями, яка не обладнана септиком, а також протянутих по паркану дротів під напругою. Однак, це було зроблено уже після пред`явлення позову до суду.

Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позивачка не повідомляла відповідачку ОСОБА_2 про свій намір щодо отримання доступу до спорудженої капітальної стіни, яка розташована на межі володінь, для можливого проведення обслуговуючих робіт, оскільки відповідача була обізнана про розгляд даної справи в суді та зміст позовної заяви.

Вказує також на безпідставність висновків суду щодо необґрунтованості вимог позивача про відшкодування моральної шкоди. Вважає, що факт невиконання відповідачем умов укладеної між ними мирової угоди має своїм наслідком відшкодування позивачу завданої моральної шкоди.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України до суду апеляційної інстанції подано не було.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у відповідності до вимог процесуального законодавства, направила на адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи без її участі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача усунути перешкоди на можливість (доступ) до спорудженої капітальної стіни, яка розташована на межі, для можливого проведення обслуговуючих робіт, відповідно до умов мирової угоди від 23.08.2008, укладеної між сторонами, усунення вигрібної ями, усунення протянутих по паркану дротів під напругою, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, підтверджуючих обставини, покладені в основу позову.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд виходив із того, що здосліджених судом доказів не встановлено факту спричинення позивачу моральної шкоди саме з підстав неправомірних дій відповідача. У зв`язку з чим, за недоведеністю заявлених вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Як вбачається із копій наданих позивачем судових рішень Дарницького районного суду м. Києва від 22.02.2006 року у справі №2-2410 та від 10.01.2008 року у справі №2-435/07, ОСОБА_1 є власником частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Взагалі власниками житлового будинку є ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Внаслідок пожежі в частині будинку ОСОБА_3 , яка сталась 01.09.2001 року, в частині будинку який належить ОСОБА_1 , а саме двох кімнатах, що межують з частиною будинку, яка належить ОСОБА_3 , на ділянках прилягання внутрішньої перегородки до стін та стелі виникли тріщини. На внутрішній поверхні міжквартирної перегородки з`явились темні плями сирості та плісняви, що підтверджується актом КП «Київжитлоспецексплуатація» від 21.04.2004 р.

Відповідно до вказаного акту КП «Київжитлоспецексплуатація» від 21.04.2004 р. несучі та огороджуючі конструкції обстежуваного будинку знаходяться в непридатному для нормальної експлуатації технічному стані. Рекомендовано ОСОБА_1 влаштувати вздовж міжквартирної перегородки поперечну зовнішню стіну (шлакобетонну, цегляну), а також під стіну влаштувати фундамент глибиною залягання не менше 1 м.

Розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації №823 від 08.12.2003 р. було надано ОСОБА_1 дозвіл на проведення робіт по влаштуванню поперечної стіни.

ОСОБА_1 виконала рекомендації КП «Київжитлоспецексплуатація», не збільшивши розмір своєї частини будинку.

Встановлено також, що право власності ОСОБА_3 на 68/100 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 24.10.2007 року.

Розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації №595 за 2003 рік ОСОБА_5 також було надано дозвіл на відбудову житлового будинку.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від від 10.01.2008 року у справі №2-435/07 встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборонено самостійне будівництво та реконструкцію частини будинку АДРЕСА_1 з проведенням прибудови до приватної власності ОСОБА_1 , з порушенням державних будівельних норм ДБН-360-92, без проектної документації та дозволу Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом першої інстанції також встановлено, що 23.08.2008 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено мирову угоду, відповідно до якої сторони прийшли до взаємної згоди про урегулювання спору шляхом проведення наступних заходів: ОСОБА_2 зобов`язалась відшкодувати у строк до 23.08.2008 ОСОБА_6 матеріальну шкоду, яка була завдана внаслідок пожежі в сумі 5000,00 грн; ОСОБА_2 зобов`язалась проводити реконструкцію своєї частини будинку, яка постраждала в наслідок пожежі з дотриманням всіх норм та стандартів; ОСОБА_2 зобов`язалась надати можливість (доступ) до спорудженої капітальної стіни, яка розташована на межі, для можливого проведення обслуговуючих робіт; ОСОБА_1 зобов`язалась не влаштовувати перешкод ОСОБА_2 щодо отримання дозволу в Дарницькій районній у м. Києві державній адміністрації для проведення реконструкції будинку; ОСОБА_1 зобов`язалась не влаштовувати перешкод ОСОБА_2 по проведенню будівельних робіт пов`язаних з реконструкцією будинку у відповідності до встановлених норм та стандартів.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідачка ОСОБА_2 не виконує укладену мирову угоду, улаштувала на межі вигрібну яму, не обладнану септиком, протягнула по паркану дроти під напругою, не дає доступу позивачу до спорудженої капітальної стіни, яка знаходиться на межі їх земельних ділянок, для обслуговування, чим завдає позивачу моральних страждань.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК Українидостатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлено та не заперечується позивачем, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції відсутня вигрібна яма на межі належним сторонам земельних ділянок, а також відсутні протягнуті дроти на паркані.

Щодо отримання доступу до спорудженої капітальної стіни, яка розташована на межі, для можливого проведення позивачем обслуговуючих робіт, таке питання може бути вирішено судом в порядку, передбаченому ст. 98 ЗК України, якою врегульовано право земельного сервітуту.

Однак, земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки. Умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови.

Отже, передумовою звернення до суду за встановленням сервітуту повинен бути доказ вчинення дій щодо встановлення сервітуту та недосягнення про це згоди між сторонами. Якщо до звернення до суду особа не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то в суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю в цієї особи права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.

Ураховуючи, що під час судового розгляду судом першої інстанції встановлені обставини справи, які не дають підстави вважати, що будь-якою стороною висловлювалася пропозиція про укладення саме договору про встановлення сервітуту, вимоги позивача в цій частині не можуть бути задоволені.

Колегія суддів апеляційного суду також погоджується із висновками суду першої інстанції щодо недоведення позивачем заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено судам, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Надані позивачем до суду першої інстанції докази не дозволяють суду встановити факт спричинення позивачу моральної шкоди саме з підстав неправомірних дій відповідача. У зв`язку з цим, за недоведеністю заявлених вимог про стягнення моральної шкоди суд обґрунтовано відмовив.

Доводи та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить висновку, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов наявності передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повна постанова складена 18.07.2025 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді : С.А. Голуб

Т.А. Слюсар