Справа № 602/393/25
Провадження № 2/602/246/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2025 р. м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участю секретаря судового засідання Майхрук Н.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (далі - ТОВ «ФК «ЕЙС» або Товариство або позивач) через свого керівника Полякова О.В., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі позичальник або відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 09.01.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» (первісним кредитором)та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір №127463 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Сума кредиту склала 12000 грн, з яких 3000 грн було спрямовано на погашення комісії за надання кредиту, а 9000 грн перераховано на платіжну картку відповідачки. Умовами кредитного договору передбачено нарахування процентів за користування кредитом та комісії за управління та обслуговування кредиту. Відповідачка виконувала умови кредитного договору, здійснюючі часткові платежі, проте належним чином взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед первісним кредитором у розмірі 14 804,30 грн, що складається з заборгованості по кредиту 10503,96 грн, заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 3899,34 грн та комісії за кредитним договором 401,00 грн. У подальшому на підставі договору факторингу, укладеному між первісним кредитором і позивачем, останній набув право грошової вимоги до відповідачки, яке виникло за кредитним договором № 127463 від 09.01.2024. Просить стягнути з відповідачки на його користь зазначену суму заборгованості за договором.

Також разом із заборгованістю за кредитним договором позивач просить стягнути з відповідачки понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 гривень.

Відповідачка своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористалася, заперечень проти позову до суду не подала.

Ухвалою суду від 15.05.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Витребувано за клопотанням позивача письмові докази в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05 червня 2025 року.

Ухвалою суду від 05.06.2025 розгляд цивільної справи відкладено на 22 липня 2025 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився хоч і був належним чином повідомлений про місце, дату і час судового розгляду, однак у позовній заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду на підставі наявних у справі доказів не заперечує.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, хоча про день, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, не повідомила суд про причини неявки в судове засідання та не подала відзиву на позов.

Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до статті 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою «Заочний розгляд справи» ЦПК України.

Ураховуючи те, що відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, повторно не з`явився у судове засідання, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, то керуючись ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно зі частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідив та оцінив письмові пояснення позивача у позовній заяві, інші матеріали справи, докази, які у них містяться, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини, та дійшов наступних висновків.

09 січня 2024 року ОСОБА_1 дистанційно, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, а саме: шляхом надсилання електронного повідомлення про накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором підписала Договір про споживчий кредит № 127463 (індивідуальна частина) з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» (далі у тексті ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» або кредитодавець), а також додатки до договору про споживчий кредит: Графік платежів за кредитним договором та Паспорт споживчого кредиту, що підтверджується доданими до позовної заяви належним чином засвідченими копіями зазначених документів (а.с. 12-15, 22-23).

До позовної заяви позивачем додано Договір про споживчий кредит (публічна частина) у редакції з 31.10.2023 та Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», що затверджені наказами ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» №31-од від 20.10.2023 та №34-од від 20.11.2023 відповідно (а.с. 16-21, 24-34).

Станом на 09.01.2024 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» (ідентифікаційний код 40474269) було зареєстроване як фінансова установа та у нього була чинна ліцензія щодо надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що убачається з інформації, що міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Нормою частини другої статті 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Відповідно до частин третьої, шостої та сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, яка діяла станом на 22.07.2021) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Таким чином сторони уклали Договір про споживчий кредит № 127463 від 09.01.2024 (далі у тексті Кредитний договір).

Згідно з пунктом 2.1 укладеного Кредитного договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором на строк визначений п. 2.6 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 2.2.1 Договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 2.6 договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Умовами укладеного Кредитного договору передбачено наступне:

- сума (загальний розмір) кредиту становить 12000 грн, надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 9000 грн на № рахунку/картки позичальника № НОМЕР_1 у національній валюті; у розмірі 3000 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини (п. 2.2.1 Кредитного договору);

- проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 300,00% річних. Тип процентної ставки фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6 цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний (п.2.3 Кредитного договору);

- знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 грн. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено (п.2.4 Кредитного договору);

- комісія за надання кредиту складає 3000 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 25,00% від загальної суми кредиту, за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1 цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено (п.2.5 Кредитного договору);

- загальний строк кредитування за цим договором складає 84 днів з 09.01.2024 (дата надання кредиту) по 02.04.2024 (п.2.6 Кредитного договору).

Факт перерахування кредитодавцем кредитних коштів у сумі 9000 грн позичальнику підтверджується довідкою №3 від 11.11.2024 (а.с. 35), карткою обліку виконання договору 127463, яка містить розрахунок суми заборгованості за кредитним договором (а.с.40), випискою з особового рахунку за Кредитним договором №127463 (а.с. 42), а також інформацією (виписка за договором б/н за період 09.01.2024 - 14.01.2024), яку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало на виконання ухвали суду від 15.05.2025 за картковим рахунком на ім`я ОСОБА_1 , і яка містить зарахування на суму 9 000,00 грн 09.01.2024 (а.с. 84-85).

Отже, між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та відповідачкою на підставі укладеного Кредитного договору виникли кредитні правовідносини, а саме відносини щодо споживчого кредитування, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі у тексті ЦК України), Закону України «Про споживче кредитування» від 16.11.2016 № 1734-VIII (далі у тексті Закон №1734-VIII), інших актів законодавства.

Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (тут і далі по тексту норми права застосовуються судом у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону №1734-VIII, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону №1734-VIIIдо загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, норми Закону №1734-VIII передбачають право кредитодавця небанківської фінансової установи встановлювати у договорі про споживчий кредит комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, у т.ч. пов`язані з наданням та обслуговуванням кредиту.

Укладаючи Кредитний договір, відповідачка, діючи вільно і без примусу (доказів протилежного матеріали справи не містять), обравши ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» як кредитодавця, прийнявши запропоновані ним умови, погодившись із розмірами процентної ставки, комісії за надання та обслуговування кредиту, взяла на себе зобов`язання повернути кредитні кошти кредитодавцю, сплатити нараховані проценти і комісію у порядку та на умовах, визначених договором.

Як убачається із картки обліку виконання договору 127463, яка містить розрахунок суми заборгованості за Кредитним договором, інформації (виписки за договором б/н за період 09.01.2024 - 14.01.2024) АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідачка користувалася наданими їй кредитними коштами, однак належним чином не виконала взяті на себе договірні зобов`язання та лише частково погасила заборгованість за кредитом, здійснивши 23.01.2024 платіж на суму 2881,66. Внаслідок чого станом на 02.04.2024 у неї виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» за Кредитним договором в розмірі 14 804,30 грн, що складається з заборгованості по кредиту 10503,96 грн, заборгованості за несплаченими процентами за користування кредитом 3899,34 грн та комісії за кредитним договором 401,00 грн.

Суд, перевіривши правильність нарахувань сум заборгованості за Кредитним договором у наданому позивачем розрахунку заборгованості, дійшов висновку, що вони здійснені позивачем відповідно до умов укладеного договору та чинного законодавства: у розмірі, які передбачені Кредитним договором і в межах строку кредитування.

У подальшому ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», як Клієнт з однієї сторони, та ТОВ «ФК «ЕЙС», як Фактор з другої сторони, уклали договір факторингу № 12072024 від 12 липня 2024 року (далі у тексті Договір факторингу), за пунктом 1.1 якого на умовах встановлених цим договором, Клієнт передає (відступає) Фактору за плату, а Фактор приймає належні Клієнту грошові вимоги (Права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між Клієнтом і боржниками (Портфель заборгованості) (а.с. 43-49).

Пунктом 6.2.3 Договору факторингу передбачено, що права вимоги переходять до Фактора у день здійснення фінансування (оплати) на користь Клієнта у повному обсязі у сумі, вказаній у пункті 7.1 цього договору, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Оформлення відступлення права вимоги здійснюється шляхом підписання Акту приймання-передачі Реєстру боржників відповідно до п. 8.3.2 договору.

Згідно з пунктом 7.1 Договору факторингу за придбання (відступлення) прав вимоги, Фактор протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати підписання цього договору сплачує Клієнту плату в розмірі 414 716,21 грн.

На підтвердження виконання умов Договору факторингу позивачем надано копію платіжної інструкції від 12.07.2024 №3103, за якою ТОВ «ФК «ЕЙС» здійснило платіж на користь ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» в сумі 414 716,21 грн з призначенням платежу «Оплата за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу №12072024 від 12.07.2024» (а.с. 52), Витяг з Додатку до Договору факторингу Реєстр платежів, де зазначено П.І.Б. відповідачки, номер Кредитного договору, загальна сума заборгованості (а.с. 50), а також Акт приймання-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу від 12.07.2024 (а.с. 51).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Наведена вище правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.04.2024 у справі справа № 2221/2373/12 (провадження № 61-483св23).

Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Статтею 1079 ЦК України встановлено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/, станом на 12.07.2024 ТОВ «ФК «ЕЙС» (ідентифікаційний код 42986956) було зареєстроване як фінансова установа та у нього була чинна ліцензія на діяльність фінансової компанії з факторингу.

З урахуванням наведеного вище суд установив ту обставину, що право вимоги до відповідачки за Кредитним договором перейшло від кредитодавця (ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС») до позивача і з цього моменту останній став кредитором у спірному правовідношенні.

Отже, з огляду на те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, повністю підтвердилися в під час розгляду справи та не були спростовані відповідачем належними і допустимими доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з цим позовом згідно з платіжною інструкцією № 10005 від 21.04.2024.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правової допомоги слід зазначити наступне.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другоїстатті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2025 між Адвокатським бюро «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» (далі Адвокатське бюро) та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір про надання правничої допомоги № 04/02/25-01, за п. 1.1 якого Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором (а.с. 53-54).

Згідно Додатковою угодою №7 до Договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025, укладеною сторонами, Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по захисту його прав та інтересів з питань, що відносяться до юрисдикції господарських судів, судів загальної юрисдикції, адміністративних судів у справах про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зокрема за кредитним договором №127463 від 09.01.2024, укладеним з ОСОБА_1 (а.с.55).

Зі змісту Акта прийому-передачі наданих послуг від 04.02.2025, підписаного між Адвокатським бюро та позивачем убачається, що сторони засвідчили надання виконавцем клієнту наступних послуг: складання позовної заяви у цій справі (кількість годин 2, вартість послуг 5000 грн); вивчення матеріалів справи (к-сть год. 2, вартість послуг 1000 грн); підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за Кредитним договором на рахунок відповідачки (к-сть год. 1, вартість послуг 500 грн); підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за Кредитним договором на рахунок відповідачки (к-сть год. 1, вартість послуг 500 грн), а всього послуг на суму 7000,00 грн. (а.с. 56).

Отже, наданими позивачем доказами підтверджується понесення ним витрат на правову допомогу, пов`язану з цією справою, у сумі 7000 грн.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (аналогічної позиції дотримується Верховний Суд в додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 9009/371/18 та постанові від 05.06.2019 у справі № 922/928/18).

У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19) Верховний Суд наголосив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

У Постанові Верховного Суду від 30.09.2020 по справі №201/14495/16-ц міститься висновок про те, що суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу.

Зі змісту правових висновків, сформульованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 слідує, що суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними відповідними нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись нормами процесуального закону, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд, оцінюючи розумність розміру понесених позивачем витрат на юридичну допомогу, враховує складність цієї справи, а також їх співвідношення з предметом спору.

Ця справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні, спір, який виник між сторонами у справі, відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження і збирання б яких адвокат витратив значний час. У спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Окрім того, сума заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, на думку суду, є непропорційною ціні позову та складає близько половини від заявленої до стягнення суми заборгованості за договором.

Таким чином, розподіляючи понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх заявлений розмір, на переконання суду, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.

На підставі статей 207, 512 - 514, 525, 628, 1054, 1055, 1077, 1078 ЦК України, статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» та керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 141, 211, 244, 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 279-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №127463 від 09.01.2024 у загальній сумі 14804,30 грн (чотирнадцять тисяч вісімсот чотири гривні 30 копійок), яка складається з 10503,96 грн заборгованості за тілом кредиту, 3899,34 грн - заборгованості за несплаченими процентами за користування кредитом та 401,00 грн -комісії.

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. та судові витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 3500,00 грн, а всього судових витрат в загальній сумі 5922,40 грн (п`ять тисяч дев`ятсот двадцять дві гривні 40 копійок).

4. У стягненні витрат на правничу (правову) допомогу у більшому розмірі відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Лановецьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ПОЗИВАЧ: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», місцезнаходження: вул. Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005, м. Київ, 02090, .

Представник позивача: Поляков Олексій Володимирович, адреса: вул. Рогозівська, 4/16, м. Київ, РНОКПП НОМЕР_2 .

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: В. А. Наумчук