Справа пр. № 2/756/6077/25
У Х В А Л А

24 липня 2025 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Андрейчук Т.В., розглянувши матеріали позовної заяви та доданих до неї документів ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів ТОВ "Кредитні ініціативи", ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 липня 2025 року справу за позовом ОСОБА_1 передано на розгляд судді Андрейчуку Т.В.

Суддя, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Правила підсудності справ, які розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, визначені у параграфі 3 глави 2 розділу І ЦПК України (ст. ст. 26-30 Кодексу).

У вказаному параграфі ЦПК України встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності (ст. 27), особливості визначення підсудності справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя (ст. 26), правила альтернативної підсудності (ст. 28) та правила виключної підсудності (ст. 30).

За загальним правилом ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Правила ж виключної територіальної підсудності передбачені у ст. 30 ЦПК України, перелік категорій справ у якій розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у ст. ст. 27-28 ЦПК України.

Ч. 1 ст. 30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Разом з тим, правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо). Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Отже, спори, що пов`язані з визнанням недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, пред`являються до суду за місцезнаходженням такого майна.

Предметом позову ОСОБА_1 є визнання недійсними договору відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року б/н, договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17 грудня 2012 року б/н, укладені між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи". За договором про передачу прав за договорами забезпечення від 17 грудня 2012 року б/н, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирик О.А., ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" відступлено на користь ТОВ "Кредитні ініціативи", зокрема право вимоги за договором іпотеки з застереженням про забезпечення вимог іпотекодержателя від 21 вересня 2027 року, посвідченого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Банковською О.Ю., укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк".

Вимоги про визнання недійсним договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17 грудня 2012 року б/н в частині відступлення права вимоги за договорами іпотеки підлягають розгляду відповідно до правил виключної підсудності, встановлених нормою ч. 1

ст. 30 ЦПК України, позаяк спір виник з приводу визнання недійсним договору, за яким відступлено право вимоги за договором іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, що належить на праві власності позивачеві (такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 11 липня 2019 року у справі № 462/7217/18,

від 25 травня 2020 року у справі № 643/4648/18).

Квартира, яка була передана в іпотеку згідно з умовами договору іпотеки з застереженням про забезпечення вимог іпотекодержателя від 21 вересня 2027 року знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки указане нерухоме майно не знаходиться в Оболонському районі міста Києва, відповідно до положень ч. 1 ст. 30 ЦПК України справа за позовом ОСОБА_1 не підсудна Оболонському районному суду міста Києва.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Інтерпретація суті конструкції "суд, встановлений законом" викладена Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України". Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію "суд, встановлений законом": організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

З наведеного вище вбачається, що розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд (ч. 1 ст. 6 Конвенції) та є підставою для скасування ухваленого у справі рішення (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Зважаючи на те, що справа згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України належить до територіальної юрисдикції (підсудна) Новодністровського міського суду Чернівецької області, її слід надіслати на розгляд цьому суду.

За приписами ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги надіслати за підсудністю на розгляд Новодністровському міському суду Чернівецької області у зв`язку з тим, що вказана справа не підсудна Оболонському районному суду міста Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Тарас АНДРЕЙЧУК