КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-з/824/1004/2025
Справа № 370/2293/23
У Х В А Л А

21 липня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в постанові Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 25 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Столярчук Ірина Вікторівна про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року до Макарівського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просила суд першої інстанції ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на частину земельної ділянки, площею 0,256 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 25 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Не погоджуючись із даним рішенням, ОСОБА_1 04 жовтня 2024 року особисто подала апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Макарівського районного суду Київської області від 25 липня 2024 року скасовано та прийнято нову постанову. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Столярчук І.В. про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки пл. 0,256 га. за адресою АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину жилого будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_2 .

03 липня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про виправлення описки в постанові Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року.

Заявник посилалася на те, що після ознайомлення із судовим рішенням нею було встановлено, що у постанові Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року була допущена описка, а саме вказана площа земельної ділянки 0,256 га., замість вірної площі земельної ділянки 0,265 га.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених в судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номера і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи, займаної посади тощо), або виправляє помилки, що мають технічний характер (тобто виникли при виготовленні тексту судового рішення). Отже, виправлення допущених у судовому рішенні описок, арифметичних чи технічних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть ухваленого судом рішення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Суд вправі здійснити технічну заміну елементу, яка є очевидною й такою, що в подальшому може ускладнити виконання судового рішення.

Виправленню підлягають лише ті описки, що мають істотний характер. До таких належать: написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат і строків, зокрема, у резолютивній частині судового рішення, оскільки будь-яка описка має істотне значення і може ускладнити виконання рішення. Таким чином, описка трактується як явна неточність або незрозуміле формулювання.

У постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 300/765/15-ц (провадження № 61-7654св20) вказано, що судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 362/2179/17 (провадження № 51-3635км19), від 13 липня 2022 року в справі № 761/14537/15-ц (провадження № 61-3069св21), від 13 липня 2022 року в справі № 761/14537/15-ц вказано, що ухвала про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень має особливу правову природу, обумовлену її похідним характером, оскільки вона не вирішує будь-яких питань по суті, окрім як щодо виправлення допущених у судовому рішенні відповідного суду описок і очевидних арифметичних помилок або відмови у внесенні таких виправлень. Зміст ухвали про внесення виправлень у судове рішення завжди підпорядкований змісту судового рішення, до якого вносяться зміни, а тому оцінка правомірності постановлення такої ухвали з точки зору її змісту у випадку її оскарження в апеляційному чи касаційному порядку має здійснюватися одночасно з оцінкою змісту виправленого судового рішення. Отже, оскарження ухвали про внесення виправлень у судове рішення має здійснюватися в тому ж порядку, що і виправлене судове рішення, у тому числі з урахуванням інстанції суду, який прийняв таке рішення. Дотримання відповідного порядку оскарження може бути поєднано з наявністю відповідних обмежень права на оскарження тих чи інших судових рішень, крім випадків, коли суд, постановляючи ухвалу про внесення виправлень у судове рішення, вийшов за межі наданих йому законом повноважень.

Відповідно до вимог статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З огляду на вказане вище, зазначення правильної площі земельної ділянки (0,265 га.) є необхідним для виконання рішення суду.

ЄСПЛ у своїй практиці наголосив, що, застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (див. рішення у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява № 35787/03, пункт 29, від 26 липня 2007 року).

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

В даному випадку не можна сказати, що ОСОБА_1 «отримала рішення, яке стосується її «цивільних прав та обов`язків», оскільки, через невірне зазначення площі земельної ділянки, воно не може бути виконано.

Отже, оскільки зазначення невірної площі земельної ділянки унеможливлює виконання постанови Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року, що порушує викладені в рішеннях ЄСПЛ загальні засади судочинства стосовно права особи на доступ до суду, відмова у виправленні описки порушить викладені в рішеннях ЄСПЛ загальні засади судочинства стосовно права особи на доступ до суду.

Керуючись ст. 269 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в постанові Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року задовольнити.

Виправити описку в постанові Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року та вважати вірною площу земельної ділянки 0,265 га., замість невірної площі 0,256 га.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: