Справа № 465/9535/23
Провадження 2/465/1420/25
РІШЕННЯ

Іменем України

08.07.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Величка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Венгринюк О.Р.,

представника відповідача Терлецького А.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування збитків, завданих незаконним рішенням патрульної поліції,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування збитків, завданих незаконним рішенням патрульної поліції.

В обґрунтування поданого позову зазначає, що 09.10.2023 року постановою Франківського районного суду м. Львова (справа №465/6152/22, провадження №3/465/10/23) адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадженням закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Так, 05.10.2022 року о 13.10 на перехресті вул. Голубовича - вул. Головацького у м. Львові відбулося зіткнення автомобіля Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 з автомобілем Citroen Xsara Piсasso, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Водій ОСОБА_1 виїжджав з вул. Голубовича на головну дорогу - вул. Головацького з одностороннім рухом. У цей час проти зустрічного руху автомобілів по вул. Головацького їхав водій ОСОБА_2 , чим порушив знак 5.5 ПДР «Дорога з одностороннім рухом». При виїзді транспортного засобу Citroen Xsara Piсasso з перехрестя Ford Foсus здійснив зіткнення із зазначеним автомобілем. Як зазначає позивач, власне порушення водієм ОСОБА_2 правил дорожнього руху спричинило зіткнення з автомобілем Citroen Xsara Piсasso, який в цей час завершував виїзд з перехрестя.

Згідно складеного поліцейськими протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 076409 від 05.10.2022 року водію ОСОБА_1 інкриміноване те, що 05.10.2022 року о 13.10 год. на перехресті вул. Голубовича - вул. Головацького у м. Львові він, керуючи транспортним засобом Citroen Xsara Piсasso, д.н.з. НОМЕР_2 , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на їх зміну, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом Ford Foсus, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні ушкодження, чим порушив вимоги п.2.3.Б Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 09.11.2022 року було призначено автотехнічну експертизу. Як у висновку експерта №4143-Е від 21.07.2023 року, так і у постанові Франківського районного суду м. Львова від 09.10.2023 року, зазначено, що водій автомобіля Citroen Xsara Piсasso, д.н.з НОМЕР_2 , ОСОБА_1 був поінформований, що на цьому перехресті доріг він має дати дорогу транспортним засобам (вимоги дорожнього знаку 2.1 "Дати дорогу" Правил дорожнього руху), які рухаються справа наліво (інформація від дорожнього знаку 5.7.2" Виїзд на дорогу з одностороннім рухом"), оскільки проїзна частина дороги вул. Головацького організована для руху в одному напрямку (вимоги дорожнього знаку 5.5 «Дорога з одностороннім рухом»), а тому, його увага має бути зосереджена на рух транспортних засобів із правої сторони. Також відповідно до вимог п. 1.4 Правил дорожнього руху («Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують Правила») водій ОСОБА_1 мав право розраховувати, що виїзду транспортного засобу з лівої сторони не повинно бути. Крім цього, як вбачається із матеріалів справи, водій автомобіля Citroen Xsara Picasso, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 вже коли проїжджав перехрестя доріг не міг впливати на зміну дорожньої обстановки, що створюється позаду ліворуч по ходу руху його транспортного засобу, і в такому разі водій ОСОБА_1 своїми односторонніми діями вже не мав змоги уникнути даної ДТП. З огляду на зазначене експерт прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху.

Враховуючи наведене, суд закрив провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю складу даного адміністративного правопорушення. Постанова суду набрала законної сили.

На переконання позивача, своїми некваліфікованими діями Управління патрульної поліції у Львівській області і особисто старший лейтенант поліції Станкевич А.В. нанесли ОСОБА_1 як матеріальної, так моральної шкоди, чим грубо порушили його права як громадянина України. Від протиправного звинувачення ОСОБА_1 у скоєнні ДТП він зазнав серйозного нервового потрясіння. Починаючи з жовтня 2022 року у нього систематично став підніматися артеріальний тиск, що призвів до таких серйозних захворювань як фібриляція серця та цукровий діабет, наявність яких підтверджується медичними довідками про огляд кардіолога Другого медичного об`єднання м. Львова від 11.05.2023 року та консультативним висновком кардіолога Медичного центру "Триомед" від 31.10.2022 року. ОСОБА_1 постійно проходить курс амбулаторного лікування, систематично вимушений консультуватися у кардіолога, що підтверджується актом про надання медичних послуг № 2739 від 25.10.2023 року, укладеним з Медичним центром "Мед спейс". Щомісячно ОСОБА_1 витрачає до 2000 грн. на своє лікування, що є суттєвим обтяженням для позивача при його рівні пенсійного забезпечення. Так, лише згідно останніх чеків, які збереглися, на медикаменти та консультації лікарів ОСОБА_1 витратив 20 653,95 грн.

У поданій позовній заяві наголошується, що протиправні дії Управління патрульної поліції у Львівській області загалом та інспектора взводу 2 роти 2 батальйону 2 Управління патрульної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції Станкевича Андрія Васильовича конкретно завдали позивачу чимало моральних страждань та фізичного болю. Позивач зазначає, що протягом певного періоду він перебував у стресовому стані, який виразився в гіпертонічній хворобі, цукровому діабеті та порушенні ритму серця. Після оформленого поліцейським протоколу, згідно якого плзивача звинуватили в скоєнні ДТП, у нього був депресивний стан, він певний час відчував приниження та несправедливість. Його емоційний стан був неспокійний та напружений. Певний період позивач не міг себе добре почувати та функціонувати. У нього не було бажання спілкуватися з оточуючими людьми, бути фізично активним, допомагати родині та знайомим. Тому вважає, що Управління патрульної поліції у Львівській області зобов`язане відшкодувати 1 000 000 гривень в якості компенсації за нанесення позивачу моральної шкоди та 20653 гривень 95 коп. - за спричинені матеріальні збитки. На зазначені суми позивачем заявлено відповідні позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь відшкодування заподіяної моральної шкоди та матеріальних збитків.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 12.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

11.03.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Зазначає, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Стосовно неправомірного звинувачення, то такі гучні висловлювання сторони позивача є лише припущенням, які не мають ніякого підґрунтя для існування, натомість дії працівників поліції неправомірними або протиправними судом не визнано. Вважає, що саме по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про заподіяння особі моральних страждань, адже попереду у неї є ще стадія судового розгляду самої справи, в межах якого і повинна бути встановлена істина.

Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Сам по собі протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Працівник поліції не завдавав ні матеріальну, ні моральну шкоду, оскільки рішень у зв`язку із складанням протоколу щодо позивача не приймав. Жодних наслідків щодо позивача у зв`язку зі складенням протоколу не відбулось, оскільки провадження у справі № 465/6152/22 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрито, а дії поліцейських не були визнані протиправними чи незаконними.

Як зазначається у відзиві, в підтвердження позовних вимог позивача немає ніяких долучених медичних документів, результатів досліджень, протоколів ультразвукового обстеження, а з наявних неможливо встановити, що саме дії працівників поліції призвели до погіршення певних показників стану здоров`я позивача, які, в свою чергу, вплинули на його майновий стан. Тобто складення протоколу за ст.124 КУпАП відносно позивача не могло вплинути на його майновий стан. У матеріалах справи відсутні докази, висновки експертиз, проведені уповноваженими особами із спеціальними знаннями, які б свідчили про те, що погіршення стану здоров`я позивача стало безпосереднім наслідком притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Щодо підтвердження понесених майнових втрат, то вимога позивача про стягнення майнової шкоди у розмірі 20 653, 95 гривень, на переконання сторони відповідача, є спекулятивною, а тому, не підлягає задоволенню.

За змістом відзиву представником відповідача констатується, що прохання позивача стягнути моральну шкоду та майнову є безпідставними, оскільки не мають під собою жодного правового підґрунтя. Доводи, наведені позивачем в обґрунтування завдання йому моральної шкоди, не підтверджуються жодними фактичними даними, а ґрунтуються тільки на власних домислах сторони позивача.

21.03.2024 року позивачем подано до суду заперечення на відзив на позовну заяву. Зазначає, що відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву із пропуском встановленого п`ятнадцятиденного строку, відтак, просить суд залишити поданий відзив без розгляду.

26.06.2024 року представником відповідача подано додаткові письмові пояснення у справі. Відповідач вважає, що жодним чином складання протоколу інспектором Управління відносно позивача не являється підставою для висновку про неправомірність дій працівників поліції при складанні протоколу, що підлягає встановленню у кожній конкретній справі про адміністративне правопорушення. Сторона відповідача вважає, що позивач не довів, що завдана йому моральна шкода, а також понесені ним матеріальні витрати були наслідком неправомірних та необґрунтованих дій Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області, працівниками якого і було складено протокол про адміністративне правопорушення, отже, підстави, наведені позивачем, для відшкодування завданої відповідачем моральної та матеріальної шкоди ґрунтуються виключно на припущеннях та є помилковими.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 30.09.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи ОСОБА_2 адвоката Рождественської Лілії Петрівни від 18.03.2024 року про зупинення провадження у справі.

Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 01.11.2024 року підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25.11.2024 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування збитків, завданих незаконним рішенням патрульної поліції зупинено на підставі пункту 10 частини 1 статті 252 ЦПК України до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 335/6977/22.

21.02.2025 року представником відповідача подано до суду додаткові письмові пояснення. Зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням особи до адміністративної відповідальності, встановлення протиправного характеру дій посадових осіб, які склали протокол про адміністративне правопорушення, не може оцінюватись як преюдиційний факт завдання моральної шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, і як наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими обставинами.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.04.2025 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування збитків, завданих незаконним рішенням патрульної поліції.

В судове засідання позивач не з`явився, у прохальній частині позовної заяви клопотав про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях.

Третя особа в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. В судовому засіданні 21.05.2025 року зазначив, що не погоджується із позицію позивача щодо того, що внаслідок ДТП позивачу заподіяно моральну шкоду. Після ДТП, на думку третьої особи, не було жодних моральних потрясінь, учасники ДТП спокійно спілкувались між собою, обговорювали шляхи відшкодування заподіяної шкоди, викликали працівників поліції, якими по приїзду було складено адміністративний протокол та в подальшому направлено його на розгляд до суду.

Суд, заслухавши пояснення учасників, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази, доходить переконання про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 076409 від 05.10.2022 року, водію ОСОБА_1 інкриміновано те, що 05.10.2022 року о 13:10 год. в м. Львові на перехресті вул. Головацького, 16 - вул. Голубовича, 42 він, керуючи транспортним засобом Citroen Xsara Picasso, д.н.з. НОМЕР_2 , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою судді Франківського районного суду м. Львова від 09.10.2023 року справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124 КУпАП провадженням закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17 сформулювала висновок, що дії суб`єкта владних повноважень щодо складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують її права.

Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

Розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, сукупно з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити (за наявності порушень) права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Узагальнюючи висновки у питанні визначення правової природи протоколу про адміністративне правопорушення та функції патрульних поліцейських під час його складання, Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що на уповноважену особу підрозділу поліції під час оформлення матеріалів ДТП покладено обов`язок зафіксувати всі обставини її скоєння з визначенням особи, яка за встановленими обставинами та з високим ступенем вірогідності вчинила адміністративне правопорушення, скласти стосовно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та надіслати його до суду.

Вказаний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 року у справі № 335/6977/22.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України). Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).

Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Водночас причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди (висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц).

Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із завданою шкодою.

Саме лише задоволення скарги щодо неправомірності дій працівників правоохоронного органу не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями працівників (посадових осіб) такого органу та завданою шкодою. Причинний зв`язок (як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди) між протиправною поведінкою та шкодою проявляється у тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням особи до адміністративної відповідальності,встановлення протиправного характеру дій посадових осіб, які склали протокол про адміністративне правопорушення, не може оцінюватись як преюдиційний факт завдання моральної шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, і як наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими обставинами.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та деталізовані у Законі № 266/94-ВР. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з огляду на загальні правила про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Велика Палата Верховного Суду з огляду на мотиви, наведені у постанові, не погодилася з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності події та складу такого порушення презюмує завдання позивачу моральної шкоди, а також з висновками апеляційного суду щодо застосування до спірних правовідносин Закону № 266/94-ВР (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 року у справі № 335/6977/22).

У спірних правовідносинах шкода відшкодовується на загальних підставах, визначених статтею 1174 ЦК України, а тому обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди є встановлення протиправності у діях працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Невідповідність вимогам закону дій працівників патрульної поліції, які склали протокол про наявність у діях позивача ознак складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП, в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не встановлена.

Відсутність складу адміністративного правопорушення у діях позивача встановлена судом за результатами оцінки всіх доказів у справі, зокрема, й висновку проведеної судової експертизи, що не доводить очевидної протиправності дій працівника патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Рішенням у справі про адміністративне правопорушення не встановлено, що складений за результатами ДТП протокол про адміністративне правопорушення не відповідав вимогам закону, зокрема статті 256 КУпАП, та те, що на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення дії патрульного поліцейського були протиправними.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 09.10.2023 року не встановлено неправомірності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому відсутні підстави для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди.

Враховуючи те, що у спірних правовідносинах закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося не через невідповідність протоколу вимогам закону або через інші протиправні дії працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що оскільки у справі не встановлено підстав, визначених статтею 1174 ЦК України для відшкодування шкоди, у позивача не виникло право на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову.

Вказаний висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 року у справі № 335/6977/22.

Додатково суд звертає увагу позивача, що, звертаючись до суду із позовом про відшкодування збитків, завданих незаконним рішенням патрульної поліції, ним у справі відповідачем визначено Управління патрульної поліції у Львівській області. Однак, управління не є окремою юридичною особою, не має власних рахунків, відтак, стягнення моральної та матеріальної шкоди з відповідача не вбачається можливим. Водночас сам позивач у судових засіданнях участі не брав, клопотань про залучення в якості належного відповідача - Департаменту патрульної поліції не заявляв.

Окрім того, позивачем не надано доказів, які свідчать про наявність причинового зв`язку між діями працівників патрульної поліції та завданої йому шкоди. Зокрема, надана копія консультації кардіолога, огляд кардіолога, акт про надані медичні послуги та надані копії розрахункових квитанцій жодним чином не свідчать про завдання моральної чи матеріальної шкоди позивачу саме у зв`язку із складанням щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 076409 від 05.10.2022 року.

Відтак, зважаючи на викладене, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування збитків, завданих незаконним рішенням патрульної поліції слід відмовити.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування збитків, завданих незаконним рішенням патрульної поліції, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 18.07.2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області, м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_2 .

Суддя Величко О.В.