Справа № 686/3720/25
Провадження № 2/686/2732/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Чевилюк З.А.

за участю секретаря Томашівської А.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Виконкому Хмельницької міської ради про визначення місця проживання дитини -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Між сторонами склалась конфліктна ситуація щодо визначення місця проживання дитини, внаслідок неналежної поведінки відповідача, що спричинило звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримав та наполягав на його задоволені; подали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в письмовій заяві позов визнав, погодився на розгляд справи за відсутності.

Орган опіки та піклування просили здійснити розгляд справи за відсутності та подав висновок до суду про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню.

Батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 28 вересня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .

Дитина фактично проживає з матір`ю, виховним та навчальним процесом, матеріальним утриманням дитини займається позивач.

Третя особа орган опіки та піклування надав висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання(ч.4, 6. ст.29 ЦК)

Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Дитина не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства через те, що батьки не змогли зберегти шлюб.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатись з батьками всупереч її бажанню, за винятком, коли таке розлучення необхідно в найкращих інтересах дитини. В конвенції закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини.

Під час розгляду справ щодо місця проживання дитини суди мають дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Такі висновки викладено Верховним Судом у постанові від 1 березня 2023 року у справі № 643/16285/20 (провадження № 61-530св23).

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову та продовжує судовий розгляд.(ч.4 ст.206 ЦПК).

Таким чином, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про доцільність визначення місця проживаннядитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

А тому, керуючись ст. ст. 19, 81, 82,141, 263,353 ЦПК України суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги.

Суддя: З.А.Чевилюк