К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 року місто Київ

справа № 361/9754/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/10526/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області у складі судді Писанця Н.В. від 14 березня 2025 року у справі за позовом акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2024 року акціонерне товариство "Універсал Банк" (далі - АТ "Універсал Банк", банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що monobank - це мобільний банк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом, яким є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Онбординг (знайомство користувача з продуктом) відбувається шляхом верифікації клієнта очно на точці видачі; у відділенні банку; кредитним агентом у точці. Починаючи з травня 2020 року, відеоверифікації працівником банку проводиться дистанційно; ДІЯ шерінг на точці дистанційно, селфі клієнта та селфі клієнта з паспортом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ "Універсал Банк", опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua./terms.

21 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, підписавши Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 21 лютого 2019 року.

Відповідно до змісту Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.

Підписавши Анкету-заяву, ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку зазначених вище документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови.

На підставі укладеного договору, відповідач отримав кредит у розмірі 60 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Позивач вказував, що умови за договором ним виконано, а саме надано можливість відповідачу розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору та в межах встановленого кредитного ліміту.

ОСОБА_1 не виконував свої зобов`язання за кредитним договором від 21 лютого 2019 року щодо погашення заборгованості за кредитом у строки та розмірах визначених умовами договору.

Відповідач прострочив зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором понад 90 днів, у зв`язку з чим на підставі положення п.п. 5.17 п. 5 Розділу ІІ Умов відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк направив повідомлення "пуш" про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості.

Станом на 11 липня 2024 року заборгованість за кредитом становить 103 494 грн 64 коп., у тому числі 103 494 грн 64 коп. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту); заборгованість за пенею 0,00 грн та заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 0,00.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд стягнути із відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 21 лютого 2019 року в розмірі 103 494 грн 64 коп. та покласти на відповідача судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2025 року позов АТ "Універсал Банк" задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ "Універсал Банк" заборгованість за договором про надання банківських послуг "Мonobank" від 21 лютого 2019 року в розмірі 103 494 грн 64 коп. та судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами дійсно виникли кредитні правовідносини, відповідач отримав кошти,

однак не повернув кредит в обумовлений в договір строк, тому з нього слід стягнути заборгованість в сумі 103 494 грн 64 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзіОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення 46 900 грн 01 коп. заборгованості з пропорційним зменшенням судового збору, в іншій частині залишити без змін.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вийшов за межі позовних вимог, оскільки задовольнив позовну вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 103 494 грн 64 коп., тоді як з наданих позивачем виписки та розрахунку заборгованості вбачається, що дана сума включає не лише заборгованість за тілом кредиту, а й нараховані відсотки. Заявлена позивачем сума заборгованості складається з 60 000 грн кредитного ліміту та 43 494 грн 64 коп. овердрафту, який виник за рахунок самостійного списання банком відсотків на власну користь. Відсотки, які не погоджені позичальником та здійснені банком шляхом списання на власну користь не є сумою основного боргу (тіла кредиту).

Суд взяв до уваги розрахунок заборгованості позивача, але не врахував, що розрахунок не є доказом суми позовних вимог, оскільки не є первинним бухгалтерським документом та за своїм змістом є внутрішнім документом фінансової установи, адже не містить відомостей про передачу кредитних коштів позичальнику.

Вказує, що банком здійснювалося одностороннє списання відсотків, які не були погоджені між сторонами у письмовій формі, загальна сума яких у період з 1 квітня 2022 року по 1 вересня 2023 року становить 46 900 грн 01 коп. Його власний розрахунок заборгованості, який виконано на підставі виписки, викладено в запереченні на відповідь на відзив, але не враховано судом при ухваленні рішення. Також не враховано судом правові висновки Верховного Суду в аналогічних правовідносинах щодо стягнення відсотків за кредитним договором.

При видачі кредитної картки банк зобов`язаний був видати позичальнику під підпис примірник договору, правила користування електронним платіжним засобом та тарифи банку на обслуговування електронного платіжного засобу. Проте банк не виконав таких вимог і надав лише анкету-заяву, яка не містить жодних погоджених умов кредитного договору, зокрема процентної ставки, строку кредитування, чергових платежів тощо. Надані банком витяги з Умов обслуговування рахунків фізичної особи АТ "Універсал Банк" і Тарифів є зразками та не містять жодних підписів сторін, як і особистих даних позичальника. Відсутність підпису відповідача на зазначених витягах, тарифах, умовах підтверджує фактичну відсутність погодження таких умов.

Вважає, що аргументи Банку про підписання та відповідно погодження між сторонами умов кредитного договору відбулося в електронній формі є безпідставними, оскільки не надано жодного електронного доказу на підтвердження таких обставин.

Посилається на те, що у відповідності до вимог Закону України "Про споживче кредитування" споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

Акцентує, що оскільки списання відсотків здійснювалося банком безпідставно, то сума заборгованості має бути зменшена з 103 494 грн 64 коп. до 56 594 грн 63 коп. (фактична сума неповернутих банку грошових коштів), тобто на 46 900 грн 01 коп. безпідставно списаних відсотків.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

АТ "Універсал Банк" у відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є підставою для його скасування. Зазначає, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витрати відповідно до умов договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), а тому в нього виникла заборгованість. Оскільки прострочення зобов`язання сягнуло понад 90 днів, то на підставі пп. 5.16. п. 5 Розділу ІІ Умов відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язань і вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банком було направлено повідомлення про необхідність погасити заборгованість, але жодної дії на погашення заборгованості відповідач не вчинив. Відповідно до виписки про рух коштів, баланс на кінець періоду складає - 43 494 грн 64 коп., сама ж заборгованість становить 103 494 грн 64 коп. та складається повністю використаного відповідачем кредитного ліміту та суми овердрафту (мінусу по картці).

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 21 лютого 2019 року між АТ "Універсал Банк", в рамках проекту "monobank", та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, який представляє собою анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, заява містить підписи представника банку та ОСОБА_1 (том І, а.с. 10).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором від 21 лютого 2019 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 11 липня 2024 року складає 103 494 грн 64 коп. (а.с. 6-9).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (частина перша статті 638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина друга статті 638 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Аналізуючи зміст викладених норм, вбачається, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК

України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19.

Згідно з статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію", згідно з статтею 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 цього Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четвертої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частини п`ятої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін

електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як зазначав позивач, особливістю проекту monobank є укладення договорів в електронній формі відповідно до розміщених на сайті банку Умов обслуговування рахунків фізичної особи та здійснення банківського обслуговування дистанційно без відділень.

З матеріалів справи убачається, що відповідач з метою отримання банківських послуг заповнив і підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Підпис анкети-заяви здійснений відповідачем за допомогою власноручного підпису.

Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи відповідача, зокрема дату народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться фото паспорта ОСОБА_1 .

У анкеті-заяві відповідач просить відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку, відповідно до умов договору та наведених нижче умов.

У анкеті-заяві міститься згода ОСОБА_1 про те, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, з якими він ознайомився, складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати умови вказаного договору.

У п. 6 анкети-заяви відповідач вказав, що просить вважати наведений у анкеті-заяві зразок власноручного підпису або його аналоги, а також електронний підпис, обов`язковими. У цьому ж п. 6 анкети-заяви відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем у вигляді послідовності ряду цифр, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно договору.

Відповідач підтвердив у анкеті-заяві, що усі наступні правочини, в тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень можуть вчинятися ним та банком з використанням електронного цифрового підпису, а усе листування щодо цього договору здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали.

Отже, матеріалами справи підтверджено належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставлення електронного цифрового підпису сторін.

Заповненням анкети-заяви відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також, засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідними відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 3 анкети-заяви підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг (згідно з вимогами чинного законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку.

Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких убачається, що між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг в електронній формі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо нарахування відсотків, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Після підписання анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з оплати послуг банку, що виникають в результаті використання платіжних карток, та повернення кредиту.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відсутність підпису відповідача на наданих банком витягах з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Тарифах вказує на відсутність погодження між сторонами істотних умов кредитного договору.

Також з урахуванням наведених вище положень закону колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що не надання банком електронних доказів спростовує укладення кредитного договору в електронній формі.

Оскільки в анкеті-заяві, яка підписана ОСОБА_1 , сторони погодили, що примірники Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг (згідно з вимогами чинного законодавства), відповідач отримав у мобільному додатку, колегія суддів вважає недоречними доводи скаржника про те, що йому не було видано примірник кредитного договору та правила користування електронним платіжним засобом.

Підсумовуючи, доводи апеляційної скарги про відсутність належних доказів укладення кредитного договору в електронній формі та доводи про не погодження між сторонами істотних умов такого договору є необґрунтованими.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського

обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 4 липня 2018 року № 75, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Позивач на підтвердження існування заборгованості у відповідача за кредитним договором надав розрахунок заборгованості за договором від 21 лютого 2019 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 (том І, а.с.6-9) та виписку про рух коштів по картці від 29 листопада 2024 року, яка містить інформацію про здійснені відповідачем операції по картці за період із 21 лютого 2019 року до 1 вересня 2023 року (том І, а.с. 157-178).

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Отже, надана позивачем виписка про рух коштів по картці від 29 листопада 2024 року підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також розміру заборгованості за кредитом.

З огляду на викладене колегія суддів вважає неспроможними доводи скаржника про не надання позивачем первинних бухгалтерських документів, які підтверджують видачу кредиту.

Поруч з цим, колегія суддів зауважує, що незважаючи на те, що ОСОБА_1 заперечує укладення кредитного договору в електронній формі та погодження між сторонами істотних умов такого договору, видачу кредитних коштів, поруч з цим в апеляційній скарзі погоджується з тим, що заборгованість має бути стягнута лише в сумі неповернутої суми отриманого тіла кредиту, а саме в розмірі 56 594 грн 63 коп.

Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та користування ними підтверджується наданою позивачем випискою про рух коштів від 29 листопада 2024 року.

Дійсно, як убачається з наданої позивачем виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 , останній активно користувався рахунком, здійснював з нього платежі, отримував різноманітні послуги, здійснював платежі у закладах торгівлі та харчування, переказував грошові кошти іншим особам, знімав готівку, а також користувався послугою купівля у розстрочку. Рух коштів по картці відповідача свідчить про те, що він був обізнаним про списання відсотків, оскільки зазначені відомості є у його вільному електронному доступі. Таке активне користування кредитною карткою з доступом до мобільного додатку свідчить про обізнаність відповідача щодо умов кредитування та правил користування послугою електронного банку.

Відповідно до виписки про рух коштів по картці від 29 листопада 2024 року, станом на 11 липня 2024 року кредитний ліміт складав 60 000 грн, баланс на кінець періоду складав - мінус 43 494 грн 64 коп.

Тобто, заборгованість відповідача у розмірі 103 494 грн 64 коп. складається із повністю використаного відповідачем кредитного ліміту у сумі 60 000 грн та суми овердрафту (мінусу по картці), який становить - 43 494 грн 64 коп.

Зазначена заборгованість виникла у зв`язку з тим, що відповідач лише частково здійснював операції щодо поповнення своєї банківської картки (1 746 831 грн 09 коп.), розмір внесених відповідачем коштів був меншим за поточні витрати по картковому рахунку відповідача (1 850 325 грн 73 коп.), що підтверджується випискою про рух коштів по картці від 29 листопада 2024 року.

Відтак, висновки суду першої інстанції про доведеність суми боргу є обґрунтованими, оскільки обов`язок доказування - це міра належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, а не суду. Тоді як пасивна поведінка позичальника, обізнаного із умовами кредитування та його часткове виконання, що убачається із виписки про рух коштів по картці від 29 листопада 2024 року, не може бути підставою для звільнення його від виконання зобов`язання щодо повернення заборгованості за кредитним договором.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, встановивши, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, тоді як відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість у сумі 103 494 грн 64 коп., що підтверджується належними та допустимими доказами, дійшов правильного висновку про задоволення позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки банк заявив позовну вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 103 494 грн 64 коп., тоді як згідно виписки дана сума включає в себе 60 000 грн непогашеного кредитного ліміту та 43 494 грн 64 коп. овердрафту, який виник за рахунок самостійного списання банком відсотків.

Колегія суддів відхиляє та вважає необґрунтованими такі доводи скаржника, адже з урахуванням положень пункту 5.23. п. 5 Розділу II Умов, кредит збільшено на суму заборгованості за договором по відсоткам, оскільки на рахунку клієнта не вистачало власних для оплати вказаної заборгованості, тобто виник, передбачений договором овердрафт.

Збільшення кредитного ліміту на підставі підпункту 5.22 Розділу II Умов можливе лише на прострочену заборгованість, яка з урахуванням положення пункту 5.16 Розділу II Умов настає у разі порушення терміну сплати щомісячного платежу понад 90 днів, а розрахунком заборгованості та випискою по рахунку підтверджується факт виникнення прострочення понад 90 днів.

Крім того, як вбачається із виписки по рахунку ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, банком списувалися кошти з відповідача за користування ним кредитним лімітом на кредитній картці протягом всього часу користування кредитними коштами.

Тобто, протягом тривалого періоду часу відповідач користувався кредитними коштами, за що банк регулярно здійснював списання відсотків за користування кредитним лімітом. Однак матеріли справи не містять доказів, що з моменту встановлення кредитного ліміту за кредитним рахунком та з моменту першого списання відсотків, відповідач висловив свою незгоду з такими діями банку, з посиланням на непогодження умов щодо сплати відсотків, тощо.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 6 грудня 2007 року)

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто в схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Очевидно, що дії відповідача, щодо заперечень погодження умов щодо сплати відсотків за користування кредитним лімітом кредитної картки, суперечить його попередній поведінці, що проявлялася у сплаті ним відсотків за користування кредитним лімітом, які нараховувалися та списувалися банком і єнедобросовісними.

Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору, зокрема в частині умов щодо нарахування відсотків, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. З виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що банк списував відсотки за ставкою 37,2% річних.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач звертався до суду позовом про визнання недійсними та неправомірними умов щодо сум відсотків, які списувалися банком протягом трьох з половиною років користування кредитним лімітом.

В матеріалах справи також відсутні належні докази, що банком невірно здійснено розрахунок заборгованості, якими, зокрема, можуть бути висновок експерта (спеціаліста), щодо розміру відсотків.

Дійсно, з виписки вбачається, що банком списувалися кошти по відсоткам за користування кредитним лімітом, однак встановлення кредитного ліміту лише надає клієнту можливість використати суму кредитного ліміту або утриматися від її використання, а зобов`язання з повернення кредитних коштів залежить лише від волевиявлення клієнта.

Тобто, відповідач на власний розсуд вирішував чи використовувати наданий йому кредитний ліміт чи утриматися від його використання. Ключовим моментом є власне дії відповідача з ініціювання платіжної операції за рахунок не власних коштів, а за рахунок кредитних коштів, що становить собою операцію з кредитування рахунку, чим фактично акцептував пропозицію банку з кредитування рахунку в обсязі та в межах кредитного ліміту, що свідчить про прийняття та схвалення власними діями факту кредитування рахунку в обсязі, що визначено самим скаржником, вчиняючи саме таку кількість транзакцій, і в такому обсязі, в якому він вважав за доцільне використати запозичені кошти.

Таким чином, доводи скаржника про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог не знайшли свого підтвердження та фактично ґрунтуються на власному тлумаченні відповідачем умов кредитного договору.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: