Справа № 615/293/25
Провадження № 2/615/160/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Левченка А.М.,

за участю секретаря судового засідання Павлович В.А.,

представника позивача Ніколаєва В.І.,

представника відповідача Агаєвої С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 615/293/25 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного нерухомого майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності,

ВСТАНОВИВ

В лютому 2025 року до суду через представника адвоката Ніколаєва В.І. звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину спільного сумісного нерухомого майна подружжя, в якому просила суд визнати за позивачем право власності на частину квартири АДРЕСА_1 майна набутого в період перебування у шлюбі.

В обґрунтування позову зазначила, що з 20.09.2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Шлюб був розірваний на підставі рішення Валківського районного суду Харківської області від 19.10.2015 року у справі № 615/1440/15-ц. За час перебування у шлюбі, спільного проживання та ведення спільного господарства, подружжям була придбана за спільні кошти для потреб сім`ї квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири ВРТ № 621339 віл 26.07.2012 року, зареєстрованому в реєстрі за № 1233. Покупцем квартири вказано відповідача ОСОБА_2 , як главу сім`ї. Відповідач на даний час використовуючи факт виїзду позивача з сином за кордон на лікування 14.01.2025 року без погодження з позивачем самовільно виніс з квартири належні позивачу та її сину речі, частину меблів, та вивіз їх до матері позивачки, яка проживає в с. Кобзарівка Богодухівського району, Харківської області. На прохання позивача вирішити спір у позасудовому порядку шляхом оформлення частки квартири на ім`я позивача, як такого, що належить їм на праві спільної сумісної власності, не погоджується, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з захистом своїх прав.

09.04.2025 року до суду через свого представник адвоката Агаєву С.М. звернувся відповідач ОСОБА_2 з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що за договором купівлі-продажу квартири від 26.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Габінет Ю.І. ОСОБА_2 позивач придбав спірну квартиру хоча і під час перебування у шлюбі, але не за сумісні кошти, оскільки в цей же день ним було продано одному з продавців з цим договором ОСОБА_3 , належний йому на праві особистої індивідуальної власності будинок АДРЕСА_2 , до якого на той час його дружина також не мала жодного відношення. Оскільки вказана квартира була придбана в рахунок продажу будинку, що належав ОСОБА_2 на праві особистої власності, то спірна квартира не може бути визнана такою, як сальне майно, придбане за кошти подружжя. Крім того, при укладанні ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2 та купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_1 , які були вчинені в один день 26.07.2012 року та посвідчені приватним нотаріусом Габінет Ю.І. його на той час дружина ОСОБА_1 не надавала нотаріально засвідчених заяв про згоду продати та придбати у власність нерухоме майно у відповідності до вимог ч. 3 ст. 65 СК України. Відповідно до п. 42 Порядку вчинення нотаріальних дій затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2021 року, в редакції, яка діяла на момент посвідчення договору купівлі-продажу При посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо правовстановлюючий документ оформлений на ім`я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на таку згоду має бути нотаріально посвідчена. Таким чином, при посвідчені договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 26.07.2012 року приватним нотаріусом було здійснено перевірку, в яку саме власність (сумісну чи особисту) ОСОБА_2 набувається право власності на спірну квартиру. Саме через те, що вказана квартира є особистою власністю покупця, нотаріусом не була пред`явлена вимога про необхідність надання згоди дружини та не було відмовлено в посвідчені вище перелічених угод. Вважає, що саме надання письмової згоди ОСОБА_1 на розпорядження спільними коштами при укладенні ОСОБА_2 договорів купівлі-продажу будинку та квартири, яка є предметом судового спору, було б безумовною підставою, що вказане майно відчужувалось та набувалось за спільні кошти. Але цього не було надано, що свідчить про розпорядження ОСОБА_2 своїм особистим майном. У встановлений законом строк ОСОБА_1 , яка вважає, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності, з 2012 року не оскаржила вказані угоди та дії нотаріуса.

Щодо правової природи набуття права власності на будинок АДРЕСА_2 , що належав ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання від 06.02.2007 року, від продажу якого була придбана у 2012 році спірна квартира, він також є особистою власністю ОСОБА_2 , оскільки на виконання договору довічного утримання від 06.02.2007 року, який виконувався з червня 2009 року (час коли померли особи, за якими здійснювався догляд) не було витрачено спільних коштів подружжя ОСОБА_4 , оскільки фактичний догляд здійснювала мати позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто договір довічного утримання не укладався в інтересах сім`ї ОСОБА_4 , а тому нерухоме майно за цим договором не може бути їх спільною сумісною власністю, а є особистою власністю ОСОБА_2 . Також зазначено, що після розірвання шлюбу у 2015 році, оскільки неповнолітній син залишився проживати з матір`ю, позивач за зустрічним позовом надав згоду на проживання дитини з матір`ю в належній йому квартирі, у відповідності до вимог ст. 59 СК України, як власник майна, з урахуванням інтересів дитини.

09.04.2025 року до суду через свого представник адвоката Агаєву С.М. відповідач ОСОБА_2 , подав відзив па первісний позов, в обґрунтування якого зазначив наступне. Із тексту договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 26.07.2012 року вбачається, що купівля квартири відбувається в індивідуальну приватну власність відповідача та згода подружжя на купівлю квартири не надавалась. Також зазначає, що матір відповідача ОСОБА_5 , з жовтня 2005 року по 12.06.2009 року постійно доглядала за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . За бажанням ОСОБА_5 ,, договір довічного утримання від 06.02.2007 року був укладений між ОСОБА_8 , за якими фактично доглядала ОСОБА_5 , та набувачем ОСОБА_2 , згідно якого останній став власником будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 . Таким чином мати ОСОБА_2 , яка фактично здійснювала догляд за ОСОБА_8 , мала бажання щоб саме її син ОСОБА_2 став власником майна, а не його сім`я. При цьому позивача не надавала згоду на укладання договору довічного утримання, як другий з подружжя, оскільки фактичним виконавцем договору була мати відповідача. Тобто вказаний договір довічного утримання не укладався в інтересах сім`ї ОСОБА_4 . Таким чином 06.02.2007 року відповідач набув індивідуальне право власності на будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 . При укладанні договорів купівлі-продажу від 26.07.2012 року фактично відбувся договір міни між власниками нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , оскільки сторонами цих договорів є одні і ті ж особи. Згода позивача, як другого з подружжя під час укладання обох договорів не надавалась. У позовній заяві позивач вводить суд в оману, стверджуючи, що спірна квартира придбана за спільні кошти, оскільки при укладенні двох угод в один день взагалі кошти не передавались, оскільки фактично відбулась міна житла.

11.04.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача адвокат Ніколаєв В.І. зазначає, що твердження сторони відповідача про те, шо договір купівлі-продажу спірної квартири є фактично договором міни не відповідає дійсності, оскільки в тексті договору прямо передбачений його відплатний характер. Позивач після розлучення проживала у спірній квартирі спільно з сином, як співвласник, а не з жалю відповідача, як вказано у відзиві. Натомість спірна квартира не може належати відповідачу на праві особистої приватної власності, оскільки для цього відсутні підстави, які визначені ст. 57 СК України.

16.05.2025 року надійшов відзив представника позивача адвоката Ніколаєва В.І, на зустрічну позовну заяву аналогічний за змістом до раніше поданої відповіді на відзив.

В судовому засіданні представники сторін підтримали вимоги та заперечення, на які вони послались в заявах по суті справи, заявлені вимоги підтримали.

Заслухавши представників учасників справи, дослідивши подані до суду докази, судом встановлено наступні обставини.

20.09.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 був укладений шлюб, про що відділом ДРАЦС реєстраційної служби Валківського РУЮ у Харківській області складений актовий запис №57. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на ОСОБА_4 . Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 19.10.2015 року у справі № 615/1440/15-ц шлюб розірваний.

Згідно поданої представником зустрічного позивача копії посвідченого приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Дем`яненко В.О. договору довічного утримання від 06.02.2007 року (зареєстрований в реєстрі за № 208), який укладений між громадянином ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та громадянкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іменовані далі Відчужувачі з однієї сторони та громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , іменований далі Набувач із другої сторони, укладений договір згідно умов якого відчужувачі передали у власність набувача належний їм житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Відчужувач ОСОБА_7 передав у власність набувача земельну ділянку площею 0,3948, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Взамін отриманого у власність житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки набувач зобов`язався довічно утримувати відчужувачів.

Відповідно до поданої представником зустрічного позивача інформації сформованої за допомогою додатку Реєстр нерухомості (номер інформаційної довідки: 2 від 12.02.2025) ОСОБА_3 на праві приватної власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Підстава виникнення права: договір купівлі-продажу від 26.07.2012 року посвідчений приватним нотаріусом Валківського нотаріального округу Харківської області Габінет Ю.І. (зареєстрований в реєстрі за № 1227).

Відповідно до поданої представниками сторін копії посвідченого приватним нотаріусом Валківського нотаріального округу Харківської області Габінет Ю.І. договору купівлі-продажу від 26.07.2012 року (зареєстрований в реєстрі за № 1233), який укладений з однієї сторони ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , яка діяла з згодою батька ОСОБА_12 , та матері ОСОБА_11 (надалі продавці), та з другої сторони ОСОБА_2 (надалі покупець) сторони договору домовились про те, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 передають, а ОСОБА_2 приймає у власність квартиру АДРЕСА_1 . Продаж цієї квартири за домовленістю сторін визначається за 162000 грн, які ОСОБА_2 передав продавцям в рівних часинах кожному по 54000, а продавці прийняли готівкою ще до оформлення та підписання цього договору. Підписання цього договору буде свідчити про те, що розрахунки за квартиру здійснені повністю та про відсутність претензій до покупця по оплаті з боку продавців. Копія договору містить підписи сторін договору.

Відповідно до поданого представником первісного позивача звіту про оцінку майна, який виконаний ФОП ОСОБА_13 , ринкова вартість квартири загальною площею 59 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 станом на дату оцінки 17.03.2025 року складає 912 400 гривень без ПДВ.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала суду, що жила по сусідству з подружжям ОСОБА_8 , за якими доглядала ОСОБА_15 . Ліда казала свідку, що бажає, щоб після смерті ОСОБА_8 її сину дістався будинок, а тому і доглядала за ними до їх смерті, більше їй у цьому ніхто не допомагав.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала суду, що ОСОБА_15 , яка доглядала з ОСОБА_8 є її бабусею. За ОСОБА_8 доглядала до їх смерті лише ОСОБА_15 , ніхто інший їй у цьому не допомагав. Щодо ОСОБА_1 пояснила, що після розлучення ОСОБА_17 дозволив проживати їй у спірній квартирі, але пропонував придбати однокімнатну для окремого проживання, на що та не погоджувалась.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.01.2010 року спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_5 . Спадщину, на яку видано це свідоцтво, складається з грошового вкладу з належними відсотками та неотриманої пенсії. Вартість майна, на яке видане свідоцтво, становить 9268 грн.

Надаючи правову кваліфікацію встановленим судом обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За приписами частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

На підставі поданих сторонам копій документів судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_4 , оскільки є такою, що набута ними за час шлюбу. Оскільки сторони не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними вирішуються судом та підлягає вирішенню шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на 1/2 частку спірної квартири, що відповідає вимогам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Дослідивши подані представниками сторін копії письмових доказів, допитавши свідків, судом не встановлено передбачених ч. 1 ст. 57 СК України підстав для визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Щодо тверджень сторони зустрічного позивача про те, що спірна квартира була придбана ОСОБА_2 за рахунок коштів від продажу житлового будинку, який був набутий ним за договором довічного утримання, а тому спірна квартира не є об`єктом права спільної сумісної власності, суд зазначає наступне.

Об`єктом спільної сумісної власності подружжя також є і майно, набуте одним із подружжя за договором довічного утримання, як оплатним, та підлягає поділу у порядку ст. ст. 69-71 СК України.

За договором довічного утримання (догляду) згідно з ст. 744 ЦК України одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Таким чином набуття одним з подружжя права власності на нерухоме майно відповідно до ст. 334 ЦК України під час шлюбу з відповідачкою за оплатним договором, означає , що таке нерухоме майно переходить у спільну сумісну власність подружжя відповідно до ст. 60 СК України.

При цьому умови договору довічного утримання від 06.02.2007 року не містили вимог щодо безпосередньої особистої присутності набувача поряд з відчужувачами під час виконання умов договору (здійснення довічного утримання).

Щодо правової позиції представника зустрічного позивача, яка грунтується на оцінці нотаріально посвідчених договорів довічного утримання від 06.02.2007 року та купівлі-продажу від 26.07.2012 року, суд зазначає наступне.

Статтею 204 ЦК України закріплено правовий принцип презумпції правомірності правочину. Це означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою.

Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Під час судового розгляду стороною зустрічного позивача не надано судового рішення про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 26.07.2012 року та договору довічного утримання від 06.02.2007 року, у тому числі з підстав, на які покликається сторона зустрічного позивача в межах розгляду цієї справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене первісний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню шляхом поділу спірного майна порівну виходячи із принципу рівності часток. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності слід відмовити через недоведеність.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підпункт 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначає, що за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір, який становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб на рівні 3028 гривень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Ціна первісного позову у цій справі складає 456 200 грн (1/2 вартості майна), відповідно 1 відсоток ціни первісного позову становить 4562 грн.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий зібр від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Оскільки позивач під час звернення до суду з первісним позовом була звільнена від сплати судового збору, про що свідчить додана до позовної заяви копія пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 інваліда ІІ групи загального захворювання на ім`я ОСОБА_1 , судові витрати у вигляді судового збору, який підлягав сплаті при зверненні до суду з первісним позовом, слід стягнути з другої сторони на користь держави.

З матеріалів справи також вбчається, що ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 07.02.2025 року по справі № 615/221/25 заяву адвоката Ніколаєва В.І. в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено іншим особам вчиняти будь-які дії щодо цієї квартири.

Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до п. 3 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про забезпечення виконання рішення.

Оскільки ухвала Валківського районного суду Харківської області від 07.02.2025 року по справі № 615/221/25 є чинною, з метою забезпечення виконання рішення суду суд вважає за необхідне вказати про це в резолютивній частині рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141,259, 264-265,268, 273, 280-284, 289, 351-352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного нерухомого майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 ідеальну частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , без її реального поділу.

Визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 ідеальну частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , без її реального поділу.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 4 562,00 грн (чотири тисячі п`ятсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

Заходи забезпечення позову у виді арешту квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 24 липня 2025 року.

Суддя А.М. Левченко