16.07.2025 Провадження по справі № 2/940/433/25
Справа № 940/949/25
РІШЕННЯ

Іменем України

16 липня 2025 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Самсоненка Р.В.

за участю секретаря судових засідань Зіп`юк Т.А.

представника позивачки адвоката Неживка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тетіївської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_2 після смерті яких відкрилась спадщина. Позивачка як донька спадкодавців, є спадкоємцем першої черги.

В спільній частковій власності позивачки та спадкодавців перебуває квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло видане Тетіївським районним бюро по приватизації 02.08.2002 року.

ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області, для оформлення спадквих прав після смерті батьків. У видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частини квартири, яка належала спадкодавцю ОСОБА_3 їй було відмовлено, тому що позивачка не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , так як на момент смерті не проживала зі спадкодавцем та не подала заяву про прияняття спадщини. При цьому спадкодавцем першої черги після смерті ОСОБА_3 також являється її чоловік ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 проживав разом з дружиною ОСОБА_3 до дня її смерті в спільній квартирі АДРЕСА_2 , та після її смерті провів поховання, тому вважає, що ОСОБА_2 , в порядку ст. 1268 ЦК України, спадщину прийняв та став власником успадкованого майна, але за життя свідотво про право на спадщину не отримав.

За вказаних обставин, позивачка не має можливості реалізувати своє право на спадщину за законом.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 02.06.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 01.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Неживок І.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Тетіївської міської ради у судове засідання не прибув, через канцелярію суду подав клопотання, в якому просить вирішити спір з урахуванням показів свідків та просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача.

Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно проживали разом в квартирі АДРЕСА_2 .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, свідків, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть серії НОМЕР_1 від 06.01.2006 та серії НОМЕР_2 від 25.05.2022 та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 24.07.1984 ( а. с. 10-11, 12).

Позивачка ОСОБА_1 є донькою померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивачки серії НОМЕР_4 від 15.05.1984 та копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 30.10.2012 року ( а. с. 8-9).

З копії свідоцтва про право власності на житло виданого Тетіївським районним бюро по приватизації 02.08.2002 року та копії домової книги, вбачається, що в спільній частковій власності позивачки та спадкодавців перебуває квартира АДРЕСА_2 ( а. с. 15-19).

З довідки № 214 від 24.11.2023 виданої відділом реєстрації місця проживання Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Тетіївської міської ради встановлено, що відомості в реєстрі територіальної громади на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутні ( а. с. 14).

З копії розпорядження Тетіївського міського голови № 15 від 19.02.2016 року встановлено, що вулицю «Леніна» перейменовано на «Соборна» ( а. с. 20-21).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 126/02-31 від 21.05.2025 винесеної приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А., ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частки квартири номер АДРЕСА_2 , котра залишилась після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_1 заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у встановлений законом строк не подала та не надала документи, що підтверджують факт прийняття спадщини, нею особисто та чоловіком спадкодавця, вона вважається такою, що не прийняла спадщину ( а. с. 22).

Вирішуючи даний спір, суд застосовує норми спадкового права Цивільного кодексу України та враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року, тощо.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного пр вадження.

Відповідно до статтей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У статті 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК України).

За статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

За змістом частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (частина перша статті 29 ЦК України).

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Відповідно до частини другої ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця ОСОБА_3 за місцем проживання спадкоємця ОСОБА_2 не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини проживання підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи викладене та оцінюючи надані докази, суд дійшов висновку, що позивачка довела належними, допустимими та достатніми доказами факт постійного проживання ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із дружиною ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

Відтак, з огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що відповідачем не було подано заперечень щодо позову, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтею 33 Конституції України, статтями 16, 29, 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, статтями 3, 10, 12, 81, 264-268, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Тетіївської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р.В. Самсоненко