БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №2/497/1011/25
21.07.2025 року м. Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Кодінцевої С.В.
за участю секретаря - Мунтянової В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Болград цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового Бюро України (надалі МТСБУ) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,
В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що 12 вересня 2024 року о 13:00 годині по вулиці Фонтанська дорога у м. Одеса з вини водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «Тойота» р.н.з. НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП).
На дату скоєння цієї пригоди водій, ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників про що свідчить відсутність інформації щодо страхування даного транспортного засобу в Єдиній Централізованій базі даних МТСБУ.
Вина відповідача підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2024 року.
Отже, відповідальною особою за завдані збитки є відповідач по справі, ОСОБА_1 . Так, в результаті вищевказаної пригоди був пошкоджений транспортний засіб «БМВ», р.н.з. НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_2 та який був забезпечений полісом ПрАТ «СК «Саламандра», що діяв на момент ДТП.
У зв`язку з чим, позивачем були понесені витрати за послуги спеціаліста в розмірі 2150.00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією.
У вересні 2024 року потерпіла повідомила про ДТП та з метою отримання відшкодування звернулася з відповідною заявою.
МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Оскільки зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі, у зв`язку з цим позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.
Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 23.06.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 14:00 годину 21.07.2025 року (а.с.50), про що було сповіщено сторін (а.с.51).
У судове засідання 21.07.2025 року:
- представник позивача, будучи належним чином повідомленим (а.с.51), до суду - не з`явився, на адресу суду надіслав заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи у його відсутність, надав згоду на заочний розгляд справи (а.с.52-55)
- відповідач, повідомлявся згідно вимог чинного законодавства, суд надсилав ухвалу про відкриття провадження та судову повістку-виклик на адресу місця реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №947 від 20.06.2025 року за підписом старости с. Дмитрівка, Городненської територіальної громади Болградського району Одеської області (а.с.49) та довідкою Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (а.с.56) та на адресу проживання, зазначену в позовній заяві: АДРЕСА_2 (а.с.51).
Поштовий рекомендований лист повернувся до суду без вручення з відміткою листоноші, що «Адресат відсутній за адресою» (а.с.57-59).
Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2).
У випадку, якщо зазначено, що «Адресат відмовився» чи «Адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою.
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України (а.с.57-59).
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.
Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяву представника позивача, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що 12 вересня 2024 року о 13:00 годині по вулиці Фонтанська дорога у м. Одеса з вини водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «Тайота» р.н.з. НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортного пригода.
13.09.2024 року було оглянуто пошкоджений транспортний засіб марки BMW Х3, загальний легковий універсал, 1997 року випуску, білого кольору, р.н.з НОМЕР_2 , зафіксовано наявні пошкодження спричинені ДТП, про що складено протокол (а.с.26).
Цією постановою суду від 24.10.2024 року громадянин ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850.00 гривень (а.с.60-61).
Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до заяви від 15.09.2024 року, ОСОБА_4 звернулася до Дирекції МТСБУ з повідомленням про ДТП (а.с.6-7).
Також 15.09.2024 року до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду звернулася ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Заявник в повідомленні зазначила, що ДТП сталася 12.09.2024 року о 14:22:37 годині, по вул. Фонтанська, м. Одеса. Водій №2 керуючи ТЗ перед зміною напрямку руху не переконався в безпечності його виконання та здійснив зіткнення з т/з БМВ ХЗ ДНЗ НОМЕР_2 під її, заявника ОСОБА_2 керуванням. Під час ДТП т/з зазнали механічних пошкоджень, що призвело до матеріальних збитків. Орган МВС, що оформив ДТП: УПП в Одеській області ст. лейтенант поліції 1 взвод 3 рота 2 бат.(а.с.8-9).
ОСОБА_4 вдруге 24.09.2024 року звернулася до Дирекції МТСБУ з повідомленням про ДТП (а.с.10).
24.09.2024 року ОСОБА_2 звернулася до МТСБУ з заявою відповідно до ст.35 та п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якою просила здійснити відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12.09.2024 року о 14:22:37 годині (а.с.11-12).
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 06.10.2023 року ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки BMW Х3, загальний легковий універсал, 1997 року випуску, білого кольору, р.н.з НОМЕР_2 (а.с.13).
-1-ий учасник ДТП: т/з легковий, марка Toyota Prius, сірий, номерний знак НОМЕР_1 , власник ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстрація: АДРЕСА_4 , індивідуальний власник, який має право керування т/з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації:
АДРЕСА_5 -ий учасник ДТП: т/з легковий, BMW Х3, білий, номерний знак НОМЕР_2 , власник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , фактична адреса: АДРЕСА_3 (а.с.14-15).
Пошкоджений транспортний засіб марки BMW Х3, білий, номерний знак НОМЕР_2 , був застрахований, що підтверджується полісом №21836613 від 12.09.2024 року (а.с.16).
Тоді як страховий поліс на транспортний засіб іншого учасника цієї ДТП марки Toyota Prius, сірий, номерний знак НОМЕР_1 - відсутній (а.с.17).
За вказаний висновок СПД «ОСОБА_3 було перераховано 2 150.00 гривень «Оплата послуг аваркома (експерта) (а.с.35).
Наказом МТСБУ від 26.12.2024 року було наказано Управлінню фінансів сплатити на рахунок ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 20 241.58 гривень (а.с.33).
Платіжним інструкцією №945030 від 27.12.2024 року підтверджується виплата МТСБУ на рахунок ОСОБА_2 страхового відшкодування в розмірі 20 241.58 гривень (а.с.34).
Відтак, позивачем сплачено суму майнового відшкодування в загальному розмірі 22 391.58 гривень (20 241.58 гривень + 2 150.00 гривень).
Відповідачу ОСОБА_1 позивачем було надіслано 30.04.2025 року за адресою: АДРЕСА_7 копію позовної заяви з додатками (а.с.37).
Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначені обов`язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38).
Відповідно до ст.38.1.1. названого Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.
Статтею 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку встановленому законодавством.
При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст.1191 ЦК України), а такожст.38 Закону №1961-ІV.
Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Положеннями статті 27 Закону України «Про страхування» до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке Страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Стаття 933 ЦК України передбачає перехід до страховика прав до страхувальника щодо особи, відповідальної за завдані збитки, а саме: «Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке Страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток».
Згідно до п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність у розмірі виплаченого відшкодування.
Відповідно до ч. 1ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Приймаючи до уваги ст. 1191 ЦК України, п.п. 38.2.1 п. 38.2ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, таким чином у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача.
Положенням п. 40.3 ст. 40 Закону, МТСБУ надано право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитку у випадках, визначених у ст. 41 Закону.
Згідно п. 41.4 ст.41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин події, за якими може бути проведена регламентна виплата.
Таким чином, обов`язковою умовою прийняття МТСБУ рішення про здійснення регламентної виплати на користь потерпілої особи є залучення відповідного експерта для встановлення розміру збитку.
Виконання вказаних робіт є платними та оплачуються замовником, що МТСБУ визначається як наслідок шкоди, завданої особою, винною у ДТП.
Відповідач до суду не прибув, жодних доказів на спростування доводів позивача - не надав.
У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).
Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.
При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.
Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог, та вважає за необхідним, стягнути з відповідача у порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 284-289, 354, 355 ЦПК України суд -
Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- в порядку регресу суму страхового відшкодування в розмірі 22 391.58 гривень (двадцять дві тисячі триста дев`яносто одна гривня п`ятдесят вісім копійок);
- суму сплаченого судового збору в розмірі 2422.40 гривень (дві тисячі чотириста двадцять дві гривень сорок копійок).
Відповідачу, який не з`явився в судове засідання, направляється копія заочного рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Інформація про сторін:
Відповідач ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_2
Суддя С.В. Кодінцева