УХВАЛА

23 липня 2025 року

м. Київ

справа № 619/4451/23

провадження № 61-8176ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Пархоменка П. І. та Краснощокова Є. В. від участі у розгляді справи за поданням державного виконавця Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 травня

2025 року у справі № 619/4451/23.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 червня 2025 року касаційну скаргу передано судді-доповідачу Пархоменку П. І. та визначено суддів, які входять до складу колегії:

Гудима Д. А., Краснощоков Є. В.

21 липня 2025 року на адресу Верховного Суду надійшла заява

ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Пархоменка П. І. та Краснощокова Є. В.

Заява мотивована тим, що вказані судді входили до складу колегії суддів при ухваленні постанови Верховного Суду від 21 квітня 2025 року у справі

№ 619/3051/17. Зазначає, що судді у вказаній постанові допустили 10 грубих порушень норм матеріального та процесуального права, виклали непідтверджену, хибну, незаконну інформацію, яка спростовується матеріалами справи, фактичними обставинами, Законами і правилами. Вказане і стало підставою недовіри суддям Пархоменку П. І. та Краснощокову Є. В.

Верховний Суд своєю ухвалою від 22 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Пархоменка П. І. та Краснощокова Є. В. визнав необґрунтованою та передав вказану заяву для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

У частині другій та третій статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

22 липня 2025 року на виконання вимог частини третьої статті 40 ЦПК України заяву про відвід суддів Верховного Суду Пархоменка П. І. та Краснощокова Є. В.в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, передано судді Верховного Суду Коротенку Є. В.

Заява ОСОБА_1 про відвід суддів Пархоменка П. І. та Краснощокова Є. В.задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 3, 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з частиною четвертою статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції (частина четверта статті 37 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (частина одинадцята статті 40 ЦПК України).

У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від

09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Вивчивши матеріали касаційного провадження та зміст заяви про відвід, судом встановлено, що заявник не вказав будь-яких об`єктивних і обґрунтованих підстав для відводу суддів, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України.

Доводи заяви про відвід суддів Верховного Суду Пархоменка П. І. та Краснощокова Є. В. по своїй суті зводяться до незгоди ОСОБА_1 зпостановою Верховного Суду від 21 квітня 2025 року у іншій справі

(№ 619/3051/17), при ухваленні якої до складу колегії суддів входили вказані судді, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу суддів.

Верховний Суд, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність будь-яких підстав стверджувати, що судді Пархоменко П. І. та Краснощоков Є. В. виявляють особисту упередженість або демонструють заінтересованість у результаті розгляду справи. Безпідставні сумніви заявника у відсутності безсторонності суддів не є вирішальним і не можуть бути підставою для відводу суддів.

Водночас, Верховний Суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Враховуючи, що доводи заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Пархоменка П. І. та Краснощокова Є. В.не ґрунтуються на вимогах закону і не свідчать про упередженість та необ`єктивність суддів, не доводять наявності у суддів прямої чи побічної заінтересованості у результаті розгляду справи, тому підстави для їх відводу відсутні.

Керуючись статтями 36, 37, 40 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Пархоменка П. І. та Краснощокова Є. В. від участі у розгляді справи за поданням державного виконавця Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко