Провадження № 2/466/906/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі :

головуючого судді Зими І.Є.

при секретарі Васинчик М.О.

представника позивача Бачинської Н.О.

представників відповідачів Маланій І.Я., Оприска М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні , в порядку загального провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Львів Девелопмент» про визнання майнових прав на об`єкт ,-

в с т а н о в и в:

13 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» та ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» про визнання майнових прав. Просить визнати за ним майнові права на об`єкт незавершеного будівництва однокімнатну житлову квартиру в будинку що знаходиться в 2 (другому) під`їзді на 6 (шостому) поверсі, за будівельним номером АДРЕСА_1 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, що надана для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: 070040024).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19.12.2018 року між ТОВ "Компанія з управління активами «ОПТИМУМ», що діє в інтересах пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу «Львівська Мрія-Інвест» (далі - ТОВ «КУА «Оптимум») та ОСОБА_2 укладено попередній договір купівлі-продажу 1-но кімнатної квартири в будинку (багатоквартирний житловий комплекс, що складається з житлових приміщень за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, що надана для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер земельної ділянки: :07:004:0024, що знаходиться в 2 (другому під"їзді на 7 поверсі, за будівельним номером 120, загальна проектна площа 48,98 кв.м.

17 травня 2019 року між ТОВ «КУА «Оптимум» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін до Попереднього договору, згідно якого п. 1.1.2. вказаного договору викладено у наступній редакції, якою замінено квартиру за будівельним номером АДРЕСА_3 .

14 липня 2020 року, згідно договору переуступки, до вищевказаного Попереднього договору внесено зміни, а саме замінено сторону покупця із ОСОБА_2 (Сторона -2) на ОСОБА_3 (Сторона - 3).

04 грудня 2020 року, між ТОВ «КУА «Оптимум» (Сторона-1), ОСОБА_3 (Сторона-2) та ОСОБА_1 (Сторона-3) - позивачем по справі, укладено договір переуступки, яким внесено зміни до Попереднього договору, відповідно сторони погодили, що права та обов"язки ОСОБА_3 за Попереднім договором від 19 грудня 2018 року перейшли до позивача.

Ухвалою суду від 25 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Представником ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» адвокатом Маланій І.Я., 14.01.2025 року подано відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги заперечено повністю. В обґрунтування заперечень зазначає, що ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» є неналежним відповідачем, оскільки на даний час майнові права на всі результати будівельної діяльності передані за Договором № 01-26/03-24 від 26.03.2024 року ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ».

Також наголошує, що підставою визнання майнових прав позивач зазначає попередній договір купівлі-продажу квартири, однак відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Тому на підставі попереднього договору купівлі-продажу квартири у позивача не виникло майнових прав на квартиру, а лише право на відшкодування збитків, якщо не укладення основного договору відбулося з вини відповідача.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача понесені судові витрати.

20.01.2025 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначено про недоведеність тієї обставини, що майнові права перейшли від ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» до ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ», а тому ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» є належним відповідачем, а також вказано, що при оцінці дійсної природи договору слід встановлювати спрямованість волі сторін. Тому, на думку представника позивача, з попереднього договору у позивача виникли майнові права. Також зазначає, що рішенням ТОВ «КУА «Оптимум» № 21/1001/1 від 01.10.2021 року замінено сторону договору ТОВ «КУА «Оптимум» на ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ», що також підтверджує належність відповідача-1.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2025 року,за згодою представників сторін, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача, адвокат Бачинська Н.О., надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ», адвокат Маланій І.Я., в ході судового розгляду , заперечила щодо задоволення позову, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та просила відмовити у позові.

У судовому засіданні представник ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ», адвокат Оприско М.В., заперечив проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що між позивачем та відповідачами у справі взагалі відсутні договірні правовідносини, оскільки Попередній договір ОСОБА_1 був укладений із ТОВ «КУА «ОПТИМУМ», і заміна сторони у ньому не відбувалася. Вказав, що ТОВ «КУА «ОПТИМУМ» є належним відповідачем, однак не було залучене до участі у справі, що вже є достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представників учасників справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Судом встановлено, що 19 грудня 2018 року між ТОВ «Компанія з управління активами «ОПТИМУМ», що діє в інтересах пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу «Львівська Мрія-Інвест» та ОСОБА_2 укладено попередній договір купівлі-продажу 1-но кімнатної квартири в будинку (багатоквартирний житловий комплекс, що складається з житлових приміщень за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, що надана для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер земельної ділянки: :07:004:0024, що знаходиться в 2 (другому) під"їзді на 7 поверсі, за будівельним номером 120, загальна проектна площа 48,98 кв.м.

17 травня 2019 року між ТОВ «КУА «Оптимум» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін до Попереднього договору, згідно якого п. 1.1.2. вказаного договору викладено у наступній редакції та змінено Об`єкт майбутньої купівлі-продажу на 1-но (одно) кімнатну житлову квартиру в Будинку, що знаходиться в 2 (другому) під"їзді на 6 (шостому) поверсі, за будівельним номером 115 (сто п"ятнадцять), загальна проектна площа 48,98 (сорок вісім цілих дев"яносто вісім сотих) кв.м.

14 липня 2020 року, згідно договору переуступки до вищевказаного Попереднього договору внесено зміни, а саме замінено сторону покупця із ОСОБА_2 (Сторона -2) на ОСОБА_3 (Сторона - 3).

04 грудня 2020 року між ТОВ «КУА «Оптимум» (Сторона-1), ОСОБА_3 (Сторона-2) та ОСОБА_1 (Сторона-3) - позивачем по справі, укладено договір переуступки, яким внесено зміни до Попереднього договору, відповідно сторони погодили, що права та обов?язки ОСОБА_3 за Попереднім договором від 19 грудня 2018 року перейшли до позивача.

На час розгляду справи основний договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_1 та ТОВ «КУА «Оптимум» не укладено.

Згідно з відповіддю ТОВ «КУА «ОПТИМУМ» на адвокатський запит Маланій І.Я. № 01/07/25 від 01.07.2025 року Між ТОВ «Компанія з управління активами «ОПТИМУМ» (Інвестор) та ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» (Забудовник) був укладений Інвестиційний договір будівництва об`єкта нерухомості № 20/06-2018 від 20.06.2018 року, предметом якого є участь Інвестора у будівництві Комплексу (багатоквартирний житловий будинок на вул. Під Голоском) з отриманням у власність Сторін відповідної частки у Комплексі на умовах і в порядку, передбачених Договором.

За умовами Інвестиційного договору № 20/06-2018 Інвестор повинен був сплатити інвестицію у сумі 86 649 000,00 грн, натомість Інвестор повинен був отримати у власність частку у Комплексі у розмірі 8664,9 кв.м. (з розрахунку 10000,00 грн за кв.м.).

На виконання умов Інвестиційного договору № 20/06-2018 ТОВ «КУА «ОПТИМУМ» сплачено на користь ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» 69 122 659, 00 грн. Зазначені платежі не носили персоніфікованого характеру та не сплачувалися за конкретні майбутні об`єкти нерухомого майна, а сплачувалися частинами в рахунок загальної суми інвестиційного внеску.

В подальшому між ТОВ «КУА «ОПТИМУМ», ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» та фізичними особами, з якими у ТОВ «КУА «ОПТИМУМ» були укладені попередні договори купівлі-продажу квартир, було укладено низку договорів про заміну сторони, за якими ТОВ «КУА «ОПТИМУМ» було замінено в цих договорах на ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ». У кожному з таких договорів обумовлювалося переведення прав та обов`язків за попереднім договором із ТОВ «КУА «ОПТИМУМ» на ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» (в тому числі як заборгованості за сплаченим забезпечувальним платежем, так і обов`язку укласти в майбутньому основний договір купівлі-продажу квартири).

На даний час укладено таких договорів про заміну сторони щодо попередніх договорів, сума забезпечувальних платежів за якими становить 88282660,58 грн. Заборгованість ТОВ «КУА «ОПТИМУМ» перед ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» за Інвестиційним договором № 20/06-2018 становить 19 160 001,58 грн.

Майнових прав від ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» на ТОВ «КУА «ОПТИМУМ» на підставі Інвестиційного договору № 20/06-2018 не передавалося.

Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 став стороною попереднього договору з ТОВ «КУА «Оптимум» на підставі Договору переуступки від 04 грудня 2020 року між ТОВ «КУА «Оптимум», ОСОБА_3 та позивачем. В подальшому зміни до вказаного Попереднього договору не вносилися, сторони у ньому не замінювалися.

На підставі наведеного суд доходить висновку, що договірні відносини за Попереднім договором купівлі-продажу квартири від 19.12.2018 року № 659 зі змінами існують між ОСОБА_1 -С. та ТОВ «КУА «ОПТИМУМ».

Однак, до участі у справі в якості відповідача ТОВ «КУА «Оптимум» не залучено. Сторона позивача розпорядилася на власний розсуд своїми процесуальними правами та визначилася з колом учасників справи, до яких пред`являються позовні вимоги. Представництво інтересів позивача здійснював професійний адвокат, який мав достатньо часу, зокрема за період проведення підготовчого розгляду у даній справі, для звернення з клопотанням про залучення згаданої юридичної особи до участі в справі . Проте, таким правом сторона не скористалась, натомість надала до матеріалів справи копію рішення Шевченківського райсуду м. Львова від 14.02.2023 та Постанови Львівського апеляційного суду від 25.05.23 у справі № 463/1373/22 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «КУА «ОПТИМУМ» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, в якості доказу того, що спір між вказаними сторонами вже вирішено судом.

У постанові КЦС ВС від 04.12.2024 року у справі № 592/13042/21 зроблено висновок, що суд не може вирішувати питання обґрунтованості позовних вимог по суті без залучення до розгляду справи належного відповідача.

З урахуванням того, що підставою заявлених ОСОБА_1 позовних вимог є обставини неналежного виконання договору, стороною якого є ТОВ «КУА «Оптимум», зазначене товариство є належним відповідачем, яке не було залучене до участі у справі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім цього, судом встановлено, що замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, що надана для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: 070040024 є не ТОВ «КУА «Оптимум», а ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ».

26.03.2024 року між ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» та ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» укладено Договір № 01-26/03-24 щодо організації та фінансування будівництва об`єкта від 26.03.2024 року.

Згідно з п. 2.1 зазначеного договору ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» зобов`язалося передати ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» право забудови земельної ділянки та відповідні функції замовника будівництва об`єкта на земельній ділянці разом із усіма виконаними та/або незавершеними роботами та придбаними матеріалами, які були виконані та використані при спорудженні Об`єкта будівництва, а ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» зобов`язалося забезпечити організацію та/або фінансування (інвестування) будівництва Об`єкта відповідно до законодавства (у тому числі шляхом залучення коштів інших фізичних та/або юридичних осіб) та сплатити ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» обумовлену цим договором винагороду.

Тобто, на даний час функції замовника будівництва та майнові права на результати будівельної діяльності за Договором № 01-26/03-24 передані від ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» до ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ», з якими у позивача відсутні будь-які договірні правовідносини, а тому за заявленою позовною вимогою вони є неналежними відповідачами.

Суд не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що рішенням ТОВ «КУА «Оптимум» № 21/1001/1 від 01.10.2021 року замінено сторону договору ТОВ «КУА «Оптимум» на ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ», оскільки такого рішення позивачем суду не надано, а крім того, заміна сторони у попередньому договорі не могла відбутися на підставі рішення однієї із сторін, а лише шляхом укладення додаткового договору у тій самій формі, у якій був укладений попередній договір.

Сторонами визнається та підтверджується відповіддю ТОВ «КУА «ОПТИМУМ» на адвокатський запит Маланій І.Я. № 01/07/25 від 01.07.2025 року та обставина, що тристоронній договір між ТОВ «КУА «ОПТИМУМ», ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» та ОСОБА_1 не укладався. Права та обов`язки за Попереднім договором купівлі-продажу квартири від 19.12.2018 року зі змінами зі сторони ТОВ «КУА «ОПТИМУМ» на інших осіб не переводилися.

Також, суд не бере до уваги посилання представника позивача на ту обставину, що у постанові Львівського апеляційного суду від 25.05.2023 року у справі № 463/1373/22 міститься преюдиція щодо того, що за вимогою ОСОБА_1 належним відповідачем є ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ». У зазначеній постанові зроблено висновок про те, що оскільки предметом спору є вимога про визнання за позивачем майнових прав на спірне нерухоме майно, що може породжувати у нього в подальшому право на витребування такого майна у фактичного володільця, то належним відповідачем за вимогами про визнання майнових прав на нерухоме майно, яке не введене в експлуатацію, є забудовник (ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ», яке до участі у справі не залучене. Неналежне визначення позивачем суб`єктного складу відповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Апеляційним судом у зазначеній постанові не вказано, який склад відповідачів є правильним, а лише констатовано, що один із належних відповідачів до участі у справі залучений не був, що позбавляє суд можливості вирішувати спір по суті.

Крім цього слід зазначити, що преюдиційне значення мають лише встановлені у рішенні суду в іншій справі обставини, а не правові висновки суду. Також суд враховує, що відповідачі у даній справі не були учасниками справи № 463/1373/22.

Судом встановлено, що позивачем заявлено вимогу про визнання майнових прав на квартиру на підставі Попереднього договору купівлі-продажу квартири № 659 від 19.12.2018 року зі змінами.

Відповідно до ч.3 ст.635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно з ч.2 цієї ж статті сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Тобто, у зв`язку із тим, що у визначений попереднім договором строк між сторонами не був укладений основний договір купівлі-продажу квартири, то зобов`язання із укладення основного договору припинилося і в позивача виникло лише право на відшкодування збитків, завданих невиконанням попереднього договору.

Системний аналіз статті 635 ЦК України свідчить про те, що єдиним зобов`язанням сторін за попереднім договором є зобов`язання укласти основний договір у певний строк (термін), обумовлений таким попереднім договором. Ухилення від такого укладення є порушенням цього зобов`язання, однак якщо факт ухилення судами не встановлено, а сторони в обумовлений строк (термін) основний договір не уклали або одна зі сторін не направила іншій стороні пропозицію про його укладення, таке зобов`язання вважається припиненим.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного суду від 24.07.2019 у справі № 200/14946/16-ц.

Передумовою застосування такого способу захисту як визнання права є наявність цього права в особи до звернення до суду та його невизнання або оспорення іншою особою.

Водночас підстав виникнення у ОСОБА_1 майнових прав на спірну квартиру судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Разом з тим, укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Закон не містить такого правового наслідку невиконання попереднього договору, як визнання права власності на майно, яке мало бути придбане у майбутньому за наслідком укладення основного договору купівлі-продажу. Подібних застережень не містить і укладений між сторонами попередній договір. Наведене унеможливлює застосування такого наслідку невиконання попереднього договору, як визнання за позивачем майнових прав.

Схожа за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду по справах №522/970/18 від 03 червня 2021 року та №450/563/17 від 16 травня 2019 року.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 березня 2021 року у справі № 904/2073/19 вказано, що на кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства.

У постанові Верховного Суду від 12.09.2024 у справі № 916/1719/22 зазначено, що правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на його зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов?язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Подібний висновок зроблений і у постанові Верховного Суду від 15.11.2024 у справі № 905/20/23, де зазначено, що правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його предмету, умовам, правам та обов?язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, з?ясувати фактичний характер спірних правовідносин, які склались між сторонами, з?ясувати дійсні наміри сторін спору при укладенні договору щодо визначення умов виконання зобов?язань обома сторонами цього договору наслідків, застосувати відповідні норми права.

Згідно з умовами Попереднього Договору № 659 від 19.12.2018 року зі змінами його предметом є укладення в майбутньому основного договору на умовах, встановлених попереднім договором.

Суд враховує, що в самому Попередньому договорі № 659 від 19.12.2018 року зі змінами сторони, керуючись принципом диспозитивності та свободи договору визначили (п. 7.6 Договору), що внаслідок не укладення Основного договору з вини Продавця квартири, у Покупця виникає лише право на розірвання попереднього Договору та повернення сплаченого Забезпечувального платежу у строк 10 робочих днів.

Детально проаналізувавши умови Попереднього Договору № 659 від 19.12.2018 року зі змінами суд доходить висновку, що його назва відповідає правовій природі, а предмет договору та інші умови, права та обов`язки сторін, фактичний характер спірних правовідносин, які склались між сторонами спрямовані саме на настання правових наслідків, притаманних для попереднього договору. Ознак удаваності вчиненого сторонами правочину суд не вбачає.

Суд також бере до уваги правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 22.01.2025 року у справі № 753/7776/22, обставини якої є подібними до даної справи.

Зокрема, Верховний Суд у згаданій постанові зазначив: «Сутність попереднього договору полягає у виконанні таких функцій: спонукання до укладення в майбутньому основного договору шляхом встановлення відповідного обов`язку; фіксація умов основного договору.

Отже, попередній договір створює для сторін одне основне зобов`язання: укласти протягом узгодженого терміну певний тип цивільно-правового договору на заздалегідь узгоджених умовах.

Одним із завдань попереднього договору є те, що він повинен забезпечити відносини між сторонами до укладення основного договору, гарантувати реальну можливість через певний час набути відповідні права на тих самих умовах, які існували в момент укладення попереднього договору, навіть у тому разі, коли одна із сторін втратить інтерес до цих правовідносин…

З огляду на те, що відповідно до умов попереднього договору покупець набуває право власності на майнові права після підписання ним акту прийому-передачі майнових прав, передача та приймання майнових прав між сторонами договору не відбулася, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовів, оскільки саме по собі укладання ПАТ «ХК «Київміськбуд» та ОСОБА_2 попереднього договору купівлі-продажу квартири не породжує переходу до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , ІІ черга будівництва в об`єкті: «Будівництво житлових будинків з вбудованими-прибудованими об`єктами громадського обслуговування та паркінгом» на АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 …

Проте підстав для визнання права на частку майнових прав за попереднім договором купівлі-продажу квартири немає, оскільки такий договір є договором про наміри укласти в майбутньому основний договір купівлі-продажу та не надає не стороні цього договору право на отримання частки, майнових прав тощо, відповідно до положень статті 635 ЦК України.»

Суд відхиляє посилання представника позивача на норми ЗУ «Про інвестиційну діяльність», оскільки згідно з ч. 3 ст. 4 зазначеного закону в редакції, яка діяла на момент укладення попередніх договорів інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об`єктів визначаються виключно законами.

Тобто, позивач просить суд застосувати до його правовідносин норми права у спосіб, заборонений законом.

Натомість у спірному договорі чітко визначене зобов`язання укладення в майбутньому основного договору, а не набуття майнових прав на майбутній об`єкт нерухомого майна.

Тому суд погоджується із доводами представників відповідачів, що заявлені вимоги про визнання майнових прав є безпідставними, необґрунтованими та неефективними.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи, що у задоволенні позову слід відмовити, сплачений за подання позовної заяви судовий збір необхідно залишити за позивачем.

Що стосується вимоги відповідача ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» про відшкодування витрат на правничу допомогу , що підлягають стягненню з ОСОБА_1 , суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідачем у справі ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» подано суду Договір про надання професійної правничої допомоги № 1-0105/24-ц, укладений з АБ «Оприско та партнери» та Додатковий договір, за умовами яких АБ надає професійну правничу допомогу та представляє ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» у справі № 466/11625/24 за позовом ОСОБА_1 про визнання майнових прав. Сторони Договору узгодили, що ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» сплачує гонорар у сумі 40000,00 гривень за ведення справи у суді першої інстанції. Зазначена сума сплачена у повному розмірі, що підтверджується квитанцією.

Представником позивача подано суду клопотання про зменшення розміру судових витрат, оскільки заявлена відповідачем сума судових витрат необґрунтована.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, є завищеними, враховуючи категорію справи та час, який захисник міг би потратити на підготовку матеріалів. В цій частині заявлених вимог слід стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн, що буде співрозмірним, на думку суду, з ринковими цінами адвокатських послуг, та складністю вказаної цивільної справи.

Також в судовому засіданні представником ТОВ «СІТІ ЛЬВІВ ДЕВЕЛОПМЕНТ» зроблено заяву про подання доказів понесення судових витрат у 5-денний строк з дня ухвалення рішення суду, тому даним рішенням судові витрати згаданої юридичної особи не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 11, 12, 13, 141, 209, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Львів Девелопмент» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, а саме на однокімнатну квартиру, що знаходиться в 2 під`їзді на 6 поверсі, за будівельним номером АДРЕСА_1 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці під кадастровим номером: :07:004:0024 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів» понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 20 ( двадцять ) тисяч грн. В решті вимог по заяві представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів» про відшкодування витрат на правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного його тексту , безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 ., ІПН НОМЕР_1 ;

Відповідач : Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів», м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 44 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті Львів Девелопмент» , м. Львів вул.О. Новаківського, 14.

Повний текст рішення виготовлено 18 липня 2025 року.

Суддя І. Є. Зима