Провадження № 2/369/8810/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2025 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шейко Вольги Василівни про забезпечення позову у цивільній справі № 369/12508/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шейко Вольга Василівна звернулася до суду 11.07.2025 року з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Разом з позовом було надано заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначила, що 31 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Попередній договір, посвідчений Приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою Іриною Анатоліївною, номер в реєстрі за 2965 (далі Попередній Договір).

З моменту укладення Попереднього договору Відповідач 1 зобов`язався не відчужувати Майно іншим особам, не надавати його в користування, не передавати в заставу (іпотеку).

Так, окрім передання, під час підписання Попереднього Договору, грошової суми у 100 (сто) доларів США, Позивачем вносилися наступні суми коштів: 01 вересня 2021 року 19 900 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот) доларів США; 01 жовтня 2021 року 3 000 (три тисячі) доларів США; 01 листопада 2021 року 3 000 (три тисячі) доларів США; 01 грудня 2021 року 3 000 (три тисячі) доларів США. Загалом: 29 000 (двадцять дев`ять тисяч) доларів США .

Однак, ані 01 березня 2022 року, ані на момент подачі позову, Основні Договори не укладені, сума авансових платежів не повернута.

Основні договори не були підписані з вини Відповідача 1, адже на 01 березня 2022 року Відповідач 1 не ввів житловий будинок в експлуатацію, не зареєстрував право власності на нього у відповідних органах та не отримав Витяг з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності. Лише 27 січня 2023 року будинок було введено в експлуатацію та отримано 21.02.2023 року Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер: 080, закінчений будівництвом обєкт, житловий будинок загальною площею 77 кв.м., житловою площею 31,1 кв.в., адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :03:001:5128, площею 0,0217 га.

З урахуванням того, що Позивач зробила невід`ємні поліпшення в будинку, що збільшило його вартість, було прийнято Відповідачем 1, Відповідачем 2 та Відповідачем 3 спільне рішення, яке унеможливіть визнання права власності Позивачем на новобудову та Відповідач 1 під час отримання документів про право власності на житловий будинок, звертається до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київської області із заявою про поділ земельної ділянки з кадастровим номером: :03:001:5128, що була предметом Попереднього Договору від 31 серпня 2021 року.

Так, у Відповіді Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київської області від 12.04.2023 року №29-10-0.221-3246/2-23 на запит адвоката (копія додається, оригінал знаходиться у Позивача), міститься інформація, що 10.03.2023 року у Державному земельному кадастрі зареєстровані окремі земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:001:0097 площею 0,0088 га та :03:001:0096 площею 0,0129 га, які утворилися після поділу земельної ділянки з кадастровим номером: :03:001:5128, на підставі заяви ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки та розробленої Технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Вказані дії відбувалися поза око та інформування Позивача. Відповідачі, розуміючи, що виконання Попереднього Договору шляхом передання права власності Позивачу, вони унеможливили, Попередній Договір фактично 01 березня 2022 року припинив свою дію, відповідно отримати кошти авансу Позивач може, виключно за рахунок вказаного майна, наклавши арешт на житловий будинок та земельні ділянки, вирішили укласти фіктивні (фраудаторні правочини):

- 27.03.2023 року - Договір дарування житлового будинку загальною площею 77 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій він розташований, із кадастровим номером :03:001:0096 площею 0,0129 га: серії та номер: 542, виданий 27.03.2023 року, посвідчений Приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєваою І.А., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- 29.03.2023 року - Договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0097 площею 0,0088 га, серія номер: 550, виданий 28.03.2023 року що посвідчений Приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєваою І.А., що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Відповідач 1 фактично позбавив Позивача права отримати у власність нерухомість, як й позбавив права отримати авансовий платіж, що був нею сплачений на підставі Попереднього договору, шляхом розподілу земельної ділянки, введення житлового будинку в експлуатацію поза око Позивача та відчуження спірних об`єктів на користь родичів: ОСОБА_3 син ОСОБА_2 та довірена особа за Попереднім Договором Відповідач 2; ОСОБА_4 дружина ОСОБА_3 , невістка ОСОБА_2 Відповідач 3.

На момент звернення Позивача до суду, об`єкти нерухомості продаються, про що свідчить повідомлення на сайті OLX (роздруківка додається), що свідчить про наміри Відповідачів на відчуження спірних Житлового будинку та земельних ділянок. Також, з урахуванням того, що решта п`ять таунхаусів вже відчужені, про що міститься інформація в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №431535252 від 16.06.2025 року, є підстави стверджувати, що відсутність заборони на відчуження спірних обєктів нерухомості ускладнить виконання рішення суду.

Тому на підставі вище наведеного заявник просив суд:

1. Накласти арешт на:

- житловий будинок (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 080), загальною площею 77 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований на праві власності на ім`я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 );

- земельну ділянку, із кадастровим номером :03:001:0096 площею 0,0129 га, цільового призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 224), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований на праві власності на ім`я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 );

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0097 площею 0,0088 га цільового призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 224), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований на праві власності на ім`я ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).

2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони уповноваженим на державну реєстрацію прав на нерухоме майно особам здійснювати будь-які реєстраційні дії відносно нерухомого майна:

- житловий будинок (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 080), загальною площею 77 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 );

- земельну ділянку, із кадастровим номером :03:001:0096 площею 0,0129 га, цільового призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 224), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0097 площею 0,0088 га цільового призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 224), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Виходячи з зазначених норм чинного законодавства України, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 6 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до ч. 1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Між тим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на те, що позивач просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, зважаючи на зміст позовних вимог.

Таким чином, заявником не наведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову про які ними заявлено може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у цій справі, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Також зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

Позивачем не надано суду доказів, підтверджуючих те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не надано доказів забезпеченння позову, є співмірним із заявленими позивачем вимогам. Суд не вбачає необхідності у забезпеченні позову, так як доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а тому безпідставне вжиття заходів забезпечення позову порушить права інших осіб.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову за безпідставністю.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову, та співмірності відносно заявлених вимог ціні позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 258, 261, 353 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шейко Вольги Василівни про забезпечення позову у цивільній справі № 369/12508/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя А.В. Янченко