Справа № 346/5608/24
Провадження № 2-о/346/127/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

за участю: секретаря Урбанович І.Д.

заявниці ОСОБА_1

представника заявниці адвоката Перцович Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Коршівська сільська рада Коломийського району Івано-Франківської області, Коломийський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що 20.05.2004 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , у якому у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.08.2010 року шлюб між ними розірвано, неповнолітніх дітей залишено на вихованні матері. У січні 2012 року вона разом із ОСОБА_2 вирішили проживати разом та відновити подружні відносини, проте вже без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_3 в них народився син ОСОБА_5 , відомості про батька якого внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, за вказівкою матері. 20.11.2023 року ОСОБА_2 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_4 , а 27.03.2024 року загинув під час виконання бойового завдання в районі с. Новомихайлівка Покровського району Донецької області. Зазначає, що з січня 2012 року вона з ОСОБА_2 та трьома дітьми проживали в АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, виховували дітей, а під час несення військової служби він приїжджав у відпустку, перераховував кошти на банківський рахунок їхніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки у заявниці не має відкритого банківського рахунку, а найбільше час проводив із сином ОСОБА_8 , водив на зимовий каток, забирав із дитячого садка, возив в дитячу кімнату.

З 01.09.2024 року син ОСОБА_8 навчається у першому класі та заявниця звернулась до дирекції школи з метою отримання пільг на його харчування, проте, у цьому їй було відмовлено, оскільки у свідоцтві про його народження батько вказаний на підставі ч.1 ст. 135 СК України, у внесенні до якого в сільській раді також відмовлено. Встановлення факту батьківства необхідне їй для отримання пільг на його харчування в школі, пенсії по втраті годувальника та інші, передбачені законом, соціальні виплати та одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю батька під час оборони, відсічі і стримування збройної агресії росії проти України під час воєнного стану. Також вказує, що вона не працює, адже здійснює догляд за наймолодшим сином, ОСОБА_2 був єдиним годувальником у сім`ї, повністю забезпечував останню, тому коштів на проживання на даний час майже не вистачає, допомагають старші діти, які отримують пенсію по втраті годувальника після смерті батька. Вважає, що має право на пенсію в разі втрати годувальника в силу положень ст. 30 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб , оскільки не працює та син ОСОБА_8 не досягнув 8-річного віку, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду з вимогою про встановлення факту проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Крім того, вона разом з дітьми перебувала на повному утриманні ОСОБА_2 , вони мали спільний бюджет, а також з 2012 року до моменту його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) вона перебувала на його повному утриманні та має право на пенсію в разі втрати годувальника.

Тому заявниця, з врахуванням заяви від 07.01.2025 року, просить встановити факти, що мають юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та внести зміни до актового запису про його народження, зазначивши в графі Батько ОСОБА_2 , громадянин України ; встановити факт її проживання однієї сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з січня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також факт її перебування на повному утриманні ОСОБА_2 на час його смерті (загибелі).

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 18.10.2024 року відмовлено у відкритті провадження за вказною заявою у зв`язку з наявністю спору про право (а.с. 46-47).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19.12.2024 року ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 18.10.2024 року скасовано, справу направлено до Коломийського міськрайонного суду для продовження розгляду. Апеляційний суд в постанові зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, з яких вбачається, що заінтересані особи заперечують проти встановлення зазначених фактів; висновок суду першої інстанції про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним і нічим не підтвердженим (а.с. 86-88).

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 31.01.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі (а.с. 123).

Заявниця в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та вказала, що у неї з ОСОБА_2 народились троє спільних дітей, одна з яких народжена за час, коли шлюб між ними було розірвано. Проте, вони проживали спільно без реєстрації шлюбу з 2012 року, він повністю її забезпечував, визнавав батьківство щодо сина ОСОБА_8 , який дуже схожий на нього, а також самостійно проводив реєстрацію його народження під час її перебування в пологовому будинку, однак, з яких причин не зареєстрував себе як його батько заявниці не відомо. Факт батьківства підтверджується поясненнями свідків, спільними фотографіями, а факти перебування на утриманні ОСОБА_2 та проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу систематичним перерахунком грошових коштів на рахунки їхніх дітей та надання їй готівки, оскільки вона мала відкритий рахунок в АТ «Ощадбанк», а він в АТ «Приват Банк», листуванням через соціальні мережі та показанням свідків. Його мати, ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , подала нотаріально посвідчену заяву, в якій визнала онука ОСОБА_8 , а також підтвердила заявлені заявницею факти. Проведення відповідного експертного дослідження для підтвердження факту батьківства сина ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , в тому числі із залученням інших їхніх спільних дітей, заявниця не ініціювала.

Представник заявниці, адвокат Перцович Н.В. в судовому засіданні вказала, що заявлені вимоги підтверджуються показаннями свідків, спільними фотографіями та письмовими документами, що долучені до заяви, а тому вони підлягають задоволенню.

Представник Коломийського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явилась, 09.04.2025 року ОСОБА_10 подала до суду письмове клопотання, в якому просить розгляд справи проводити у відсутності представника, у вирішенні заяви покладається на погляд суду ( а.с. 141 ).

Представники Коршівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області та військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явилась, про його час і місце повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на строк не більш як на десять днів, тобто до 24.07.2025 року з дня закінчення розгляду справи 16.07.2025 року.

Суд, заслухавши вказаних учасників, свідків, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 народився ОСОБА_2 , його батьками вказані ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , актовий запис № 52 від 09.07.1983 року, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 09.07.1983 року (а.с. 148).

10.10.2004 року та ІНФОРМАЦІЯ_9 народились відповідно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , їхніми батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що стверджується даними копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 від 25.03.2005 року та серії НОМЕР_4 від 21.03.2006 року (а.с. 12, 13).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.08.2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано ( а.с. 23 ).

Відповідно до даних копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 12.03.2018 року виконавчим комітетом Коршівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_5 , його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 14 від 12.03.2018 року (а.с. 10).

Даними повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №5 від 06.09.2024 року стверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_5 , про що 12.03.2018 року складено відповідний актовий запис № 14; його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; державна реєстрація народження проведена відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері ОСОБА_1 , про яку зазначені дані у відомостях про заявника; підстава внесення відомостей про батька заява про державну реєстрацію народження дитини відповідно до ч. 1 ст.135 СК України № 2/5-18 від 12.03.2018 року (а.с. 20-21)).

Відповідно до сповіщення сім`ї ( близьких родичів ) загиблого №3236, виданого 29.03.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , навідник 1 десантно-штурмового відділення 2 десантно штурмового взводу 2 десантно штурмової роти 1 десантно штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , призваний на військову службу 20.11.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_13 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 під час виконання бойового завдання в районі с.Новомихайлівка Покровського району Донецької області ( а.с. 22 ).

У відповідності до даних довідки №196 від 01.04.2024 року, причиною смерті ОСОБА_2 вказано: вибухова травма з уламковими ушкодженнями голови, грудної клітки, обох рук ( а.с. 25 ).

Згідно з даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 03.04.2024 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Новомихайлівка Покровського району Донецької області ( а.с. 9 ).

Відповідно до довідки №248/02-26, виданої 24.09.2024 року Коршівською сільською радою, членами сім`ї загиблого ОСОБА_2 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , були: колишня дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які були зареєстровані і спільно проживали за даною адресою ( а.с. 28 ).

Згідно з даними довідки (без вихідної дати та номера), виданої Коршівським закладом дошкільної освіти (дитячий садок ) Малятко , ОСОБА_5 відвідував вказаний заклад з 2021 року по 2024 роки. Батько ОСОБА_2 відвідував батьківські збори, часто забирав сина з дитячого садка, допоки не був призваний на військову службу. ОСОБА_5 називав ОСОБА_2 своїм батьком, пишався ним, розповідав дітям у групі та вихователям, що його батько військовий ( а.с. 27 ).

У відповідності до листа Коршівської сільської ради №84-м від 12.09.2024 року, орган місцевого самоврядування повідомив про неможливість внесення змін у свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , видане виконавчим комітетом Коршівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, та рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту батьківства ( а.с. 26 ).

Стороною заявника до матеріалів розглядуваної заяви також долучено копії платіжних інструкцій, згідно з якими ОСОБА_2 систематично перераховував грошові кошти на рахунки ОСОБА_3 та ОСОБА_3 ( а.с. 29-35 ).

Відомостями з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України від 28.12.2024 року стверджується, що за 2011 рік сукупний дохід ОСОБА_1 становив 11 557 грн., за 2012 рік - 13 177 грн., за 2013 рік - 13 835 грн., за 2014 рік - 14 616 грн., за 2015 рік - 15 256 грн., за 2016 рік - 16 279,74 грн., за 2017 рік - 38 400 грн., за 2018 рік - 41 673,58 грн., за 2019 рік - 50 076 грн., за 2020 рік - 57 784 грн., за 2021 рік - 13 354,84 грн. (а.с.109-110).

Згідно з даними відповіді ІНФОРМАЦІЯ_14 №8736 від 04.09.2024 року після отримання відповідних документів з в/ч НОМЕР_1 , членам сім`ї ОСОБА_2 (батько ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_15 ; мати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , нотаріально оформлена відмова від ОГД) дочці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була оформлена одноразова грошова допомога відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, наказу МОУ №45 від 25.01.2023 року, а також пенсія по втраті годувальника ( а.с. 113 114 ).

Відповідно до заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Сахро Г.В. 18.02.2025 року, та зареєстрованої в реєстрі за № 157, ОСОБА_9 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ) підтверджує, що ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 , є її сином. На день його смерті разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані та проживали: невістка ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 , їхні діти ( її онуки ), - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Її син був єдиним годувальником в сім`ї, забезпечував сім`ю всім необхідним, невістка та онуки були на повному його утриманні до дня його смерті. ОСОБА_2 визнав себе батьком ОСОБА_5 ; вона визнає ОСОБА_5 своїм онуком та підтверджує: факт того, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5 ; факт проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 ; факт перебування ОСОБА_1 на повному утриманні ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с. 147).

Заявницею до розглядуваної заяви також долучено копії фото, (які не містять інформації щодо ідентифікації осіб, зображених на них, чи дати їх створення), на яких, як вона ствердила в судовому засіданні, зображена вона, ОСОБА_2 та їхній син ОСОБА_8 в період приблизно 2019-2021 років (а.с. 14-19).

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_12 , сусідка заявниці, повідомила, що добре знає заявницю і ОСОБА_2 , який часто до неї приходив, вів розмову за дітей та любив свого сина ОСОБА_8 . Після розлучення він із заявницею спільно проживали, ОСОБА_13 забезпечував сім`ю, працюючи водієм, а ОСОБА_1 доглядала дітей; проживали спільно допоки його не призвали на військову службу.

Свідок ОСОБА_14 , знайома заявниці, вказала, що ОСОБА_2 любив ОСОБА_8 , возив його в садок, на відпочинок, купляв іграшки, а також проживав із заявницею і дітьми; утримував сина ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , яка не працювала.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_15 , яка проживає в цивільному шлюбі із братом заявниці, вказала, що ОСОБА_2 визнавав себе батьком ОСОБА_8 і спільно проживав із заявницею і трьома дітьми, до поки його не було призвано на військову службу; заявниця перебувала на його утриманні, оскільки не працювала. Також їй відомо, що остання із ОСОБА_2 розлучилась, однак, продовжували проживати разом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п.2, 5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. При цьому, за змістом ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю сторін. Одним із способів захисту сімейних прав є встановлення правовідношення (частина друга статті 18 СК України).

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно з ч.1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з частинами першою, другою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині 3 статті 128 цього Кодексу, зокрема матір`ю дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок щодо застосування статті 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері та смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим.

Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 15 квітня 2021 року в справі № 361/2653/15 (провадження № 61-2239св21).

Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.

Аналіз норми статті 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (стаття 128 СК України).

Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2023 року в справі № 592/4443/17 (провадження № 61-9923св22) зазначено, що відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як докази для встановлення батьківства в суді можуть бути досліджені зокрема: листи, телеграми відповідача, в яких він повідомляє про можливість народження чи народження його дитини певною жінкою; заява відповідача за місцем роботи про надання йому відпустки у зв`язку з народженням дитини; показання свідків про виявлення відповідачем турботи про дитину та її матір, обрання імені дитини тощо. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 760/3977/15 (провадження № 61-2081зпв18) зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20).

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року в справі № 641/9147/15 (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року в справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18), від 12 грудня 2019 року в справі № 562/1155/18 (провадження № 61-11709св19).

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт.

Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 17 січня 2024 року у справі № 759/14906/18.

Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства (аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16).

В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також зазначити, що згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року в справі № 466/3769/16-ц).

Відповідно до ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Непрацездатними членами сім`ї вважаються, у тому числі, дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює (п. «д» ч.4 ст.30 вказаного Закону).

Частиною першою статті 31 вказаного Закону передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

В листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт перебування фізичної особи на утриманні померлого встановлюється судом, зокрема, для призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю була постійним і основним джерелом засобів до існування, навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалась систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні.

Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц, від 13 січня 2021 року у справі №592/17552/18.

Звертаючись до суду із вказаною заявою заявниця просить встановити факт батьківства ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , стосовно малолітнього ОСОБА_5 , що є необхідним для оформлення пенсії по втраті годувальника, пільг на його харчування та інших, передбачених законом, соціальних виплат та одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 як батька цієї дитини. Крім того, вона просить встановити факти її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу в період з січня 2012 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також її перебування на його повному утриманні з метою отримання передбачених законом соціальних виплат та пільг після його смерті як її чоловіка військовослужбовця, з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах, зокрема, пенсії про втраті годувальника відповідно до ст. 30 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, дослідивши зібрані в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги заяви про встановлення факту батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_5 не доведені належними та допустимими доказами. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що за життя ОСОБА_2 визнав себе батьком ОСОБА_5 , а проведення судово-генетичної експертизи із живими родичами ОСОБА_2 для підтвердження батьківства непрямим способом заявниця не ініціювала, зокрема, питання щодо проведення аналізу ДНК між сестрою та братом, завдяки якому можливо визначити, чи є їм обом рідним батько ОСОБА_2 . Така експертиза проводиться у випадку неможливості проведення прямої ДНК-експертизи на визначення батьківства, виявляє ймовірність того, чи мають діти спільних батьків чи ні, та є незамінною, коли відсутня можливість отримати генетичний матеріал у батьків, і завдяки проведенню якою можна підтвердити батьківство непрямим способом.

Посилання заявниці на схожість померлого ОСОБА_2 та дитини, що, на її думку, вбачається з наявних в матеріалах справи копій фотографій, є суб`єктивною оцінкою заявниці і не може бути саме по собі підставою для задоволення заяви. Крім того, вказані копії фотографій не містять інформації щодо ідентифікації осіб, зображених на них, чи дати їх створення, зокрема, в період, як стверджує заявниця, її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 із січня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Також не є належними доказами походження дитини ОСОБА_5 від ОСОБА_2 довідка закладу дошкільної освіти, яка не містить дати її видачі та конкретного періоду відвідування його ОСОБА_2 , а також довідка сільської ради щодо належності ОСОБА_5 як сина до членів сім`ї ОСОБА_16 та його реєстрації та проживання за однією адресою.

Суд відхиляє як неспроможні доводи заявниці, що ОСОБА_2 здійснював самостійно реєстрацію народження вказаної дитини, оскільки у вищевказаному витязі зазначено, що реєстрація народження здійснена за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України, а самим ОСОБА_2 будь-які заяви до органу державної реєстрації актів цивільного стану як від батька не подавались. Зазначення батька у свідоцтві про народження дитини як « ОСОБА_2 » також не є доказом походження дитини ОСОБА_5 від ОСОБА_2 .

Заявницею також не надано доказів на підтвердження обставин вжиття своєчасно заходів для реєстрації походження дитини від батька ОСОБА_2 , (який, згідно її доводів, своє батьківство визнавав), за спільною заявою батьків відповідно до ст. 126 або ст. 134 СК України, а також скористання можливістю за життя ОСОБА_2 звернутися до суду з позовом про визнання батьківства.

З урахуванням даних вимог закону суд врахує, що заявниця у судовому засіданні не змогла пояснити, чому ОСОБА_2 , якщо вважав себе батьком дитини, з часу її народження, ІНФОРМАЦІЯ_3 , впродовж більш як шести років до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 не подав у органи реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання батьківства відносно ОСОБА_5 . При цьому, суд звертає увагу, що згоди матері дитини на подання батьком дитини відповідної заяви до органів реєстрації актів цивільного стану законом не вимагається.

Вирішуючи заявлену в межах цієї справи вимогу про встановлення факту спільного проживання заявниці та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2012 року до 27.03.2024 року, суд дійшов висновку про відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження доводів заявниці. Так, беззаперечних доказів, які б свідчили і без припущень вказували на наявність у заявниці та ОСОБА_2 спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин суду не надано, а також не доведено факт спільного їх проживання в заявлений нею період, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. При цьому допитані свідки не вказували чіткого періоду (років) спільного проживання заявниці та ОСОБА_2 після розірвання ними шлюбу в 2010 році, а долучені копії фотографій, які не містять дати їх створення, не свідчать про факт проживання заявниці та ОСОБА_2 однією сім`єю.

Не підтверджує вказаний факт й довідка сільської ради, в якій вказано про належність заявниці до членів сім`ї померлого ОСОБА_2 , їх реєстрації за однією адресою із зазначенням спільного проживання, оскільки вона (довідка) взагалі не містить даних щодо періоду такого проживання. Факт спільного проживання та або реєстрації місця проживання без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що мали місце усталені відносини, які притаманні сім`ї та що вони проживали однією сім`єю і заявниця була членом сім`ї померлого.

Разом з тим, пояснення свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Копія роздруківки переписок в соціальних мережах також не може свідчити про наявність подружніх відносин та за своє природою є виключно комунікацією між учасниками. Також слід зазначити, що така комунікація відбувалась між заявницею та ОСОБА_2 виключно після його мобілізації, зокрема, в 2024 році, до цього підтвердження комунації не надано.

Вказані факти також не можуть підтверджуватися даними письмової заяви ОСОБА_9 від 18.02.2025 року, оскільки нотаріус при посвідченні заяви засвідчує лише справжність підпису, а не достовірність фактів, викладених у ній, тобто, підтверджує, що підпис на документі дійсно належить особі, яка його поставила, але не перевіряє і не гарантує правдивість інформації, що міститься в заяві.

Заявницею не доведено факту перебування її на повному уриманні ОСОБА_2 , зокрема, що ним надавалася їй систематично, протягом певного періоду часу, допомога, яка мала постійний характер та, що він взяв на себе обов`язок щодо утримання її як члена сім`ї.

Долучені нею копії квитанції свідчать лише про перерахуванням ним коштів на рахунки їхніх дітей, проте, доказів, які б свідчили про перехування/надання ним допомоги, яка була б постійним та основним джерелом засобів до існування заявниці з боку ОСОБА_2 , матеріали справи не містять. Не долучено нею й доказів надання ним їй готівки на її утримання, а тому правові підстави для встановлення вказаного факту відсутні.

Отже, в задоволенні заяви слідв відмовити.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст. 81, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315, 316, 318, 319, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Коршівська сільська рада Коломийського району Івано-Франківської області, Коломийський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме про встановлення факту її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , та факту її перебування на повному його утриманні, а також факту, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Заявниця: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 .

Заінетерсовані особи:

Коршівська сільська рада Коломийського району Івано-Франківської області, с. Коршів, вул. Шевченка, 23, Коломийського району Івано-Франківської області, 78240, .

Коломийський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса: м. Коломия, вул. А. Міцкевича, 2, Івано-Франківської області, 78200, .

Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 , проспект Героїв України, 72, НОМЕР_8 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 .

Повний текст рішення складено 24 липня 2025 року.

Суддя: Яремин М. П.