Справа № 404/6449/24
Номер провадження 2-о/404/100/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року Фортечний районний суд міста Кроп ивницького

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Котової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод», про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1 у липні 2024 року звернувся до суду з заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини віком до 18 років - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування поданої заяви зазначив з 01.06.2010 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . У цьому шлюбі народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 січня 2020 року, яке набрало законної сили 02.03.2020 року, шлюб між сторонами розірвано. З 2016 року та по теперішній час дитина безперервно та постійно проживає разом зі своїм батьком по АДРЕСА_1 . З цього часу ОСОБА_1 одноособово та самостійно виховує сина, без участі його матері - ОСОБА_5 . Разом з тим, ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод». З огляду на здійснення заявником самостійного виховання малолітньої дитини, на останнього поширюються гарантії трудового законодавства, передбачені статтею 186-1 Кодексу законів про працю України, а саме: як на батька, який виховує дитину без матері. До вищевказаних гарантій зокрема належать: праця на умовах неповного робочого часу; заборона та обмеження залучення до нічних, надурочних робіт, робіт у вихідні дні, направлення у відрядження; отримання відпустки для догляду за дитиною, додаткової відпустки; заборона звільнення; отримання путівок до санаторіїв та будинків відпочинку, матеріальної допомоги тощо. Керуючись наведеним, заявник звернувся до підприємства із заявою про надання додаткової соціальної відпустки як одинокому батьку, до якої додано документи, що підтверджують обставину самостійного виховання ним дитини без участі матері. Листом Товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод» від 17.05.2024 № 194-12 повідомлено, що відпустка тривалістю 10 календарних днів як батькові, що сам виховує неповнолітню дитину, буде надана заявнику після пред`явлення підтверджуючих документів про статус батька, що самостійно виховує дитину і у наданні соціальної відпустки як одинокому батькові відмовлено. Отже, встановлення факту самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 дитини віком до 18 років, а саме свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має для заявника юридичне значення, оскільки встановлення цього факту в судовому порядку надасть йому змогу у повній мірі скористатись додатковими правами та гарантіями, визначеними чинним законодавством України про працю.

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 19 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження, призначено судове засідання. Залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод» (а.с. 37).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 листопада 2024 року клопотання представника заявника ОСОБА_1 , адвоката Боруш А.О., задоволено. Вирішено з`ясувати думку дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо розгляду заяви про встановлення факту самостійного його виховання батьком, ОСОБА_1 , в судовому засіданні в присутності психолога. Залучено до участі у судовому засіданні, під час з`ясування думки дитини, психолога Кропивницького міського центру соціальних служб, який повинен надати в судовому засіданні підтверджуючі документи на право займатися діяльністю за фахом у сфері психології (а.с.103).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 10 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод», про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, залишено без розгляду (а.с. 149-152).

Не погоджуюсь з ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 10 лютого 2025 року заявником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на вказану ухвалу (а.с. 159-165).

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 17 квітня 2025 року вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 10 лютого 2025 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 211-216).

Ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 03 червня 2025 року продовжено розгляд цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод», про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком. Призначено судове засідання (а.с. 223).

Заявник та його представник в судовому засіданні підтримали подану заяву та просили встановити факт перебування на утриманні заявника неповнолітньої дитини, з підстав зазначених у заяві.

Заінтересована особа, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву (вх. № 28943 від 17.07.2025 року) про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечує.

Заінтересована особа Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради в судове засідання не з`явилась, представником подано через канцелярію суду клопотання (вх. № 49497 від 29.11.2024 року) про розгляд справи за їх відсутності. Вказав, що інформація щодо невиконання батьками батьківських обов`язків, а також утримання дитини відсутня (а.с.109-111).

Заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод» (вх. № 37837 від 16.09.2024 року) про розгляд справи за їх відсутності (а.с.51-58).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, проаналізувавши норми процесуального права, суд дійшов висновку про таке.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30.06.2010 року виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.15).

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 січня 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 01.06.2010 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 237 - розірвано (а.с.16-17).

ОСОБА_2 внаслідок укладення іншого шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_2 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 23.04.2024 року (а.с.61).

Місце реєстрації неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , також підтверджується довідкою квартального комітету № 12 Фортечного району міста Кропивницького від 25.01.2023 року (а.с.18).

Також заявником на підтвердження проживання з ним сина подано інші документи, зокрема, відповідно до довідки Комунального закладу «Ліцей «Лінгвістичний» Кропивницької міської ради» ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається у вказаному навчальному закладі. Вихованням та навчанням дитини займається лише батько ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_2 у вихованні та навчанні сина участі не приймає (а.с.19-20).

Згідно характеристики ОСОБА_3 учня 7-Б класу Комунального закладу «Ліцей «Лінгвістичний» Кропивницької міської ради», дитина навчається у школі з 2016 року. Зарекомендував себе як старанний та дисциплінований учень, виявляє зацікавленість до навчання, виконує домашнє завдання, має добрий загальний розвиток. Батько ОСОБА_1 вихованням сина займається самостійно, регулярно здійснює контроль за успішністю та поведінкою хлопця, постійно перебуває на зв`язку із класним керівником, дитина має вдома всі умови для навчання, зокрема ноутбук для онлайн навчання (а.с.21).

Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 міста Кропивницького» Кропивницької міської ради» дитину ОСОБА_3 приводить до лікаря-педіатра для проведення профілактичних оглядів, профілактичних щеплень та під час хвороби, виконує рекомендації лікаря батько ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_2 з приводу здоров`я ОСОБА_3 до лікаря-педіатра не зверталась (а.с.22).

Разом з тим, 17 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод» із заявою про надання додаткової оплачуваної відпустки, тривалістю десть календарних днів, як батько, що сам виховує неповнолітню дитину. На вищевказану заяву Товариством з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод» надано відповідь, згідно якої повідомлено, що дана відпустка буде надана після пред`явлення підтверджуючих документів про статус батька, що сам виховує дитину (а.с.23, 83, 84).

08 листопада 2024 року вищевказаним товариством листом повідомлено заявника, що для надання додаткової оплачуваної відпустки відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки», йому необхідно надати рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини, яке набрало законної сили (а.с.85).

Допитані в судовому засідання в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , повідомили суд, що вихованням, здоров`ям, духовним та фізичним розвитком ОСОБА_3 , займається батько ОСОБА_1 . Матір дитини ніколи не бачили, ОСОБА_10 як класний керівник дитини зазначила, що мати ніколи батьківських зборів не відвідувала, та в шкільному житті сина участі не приймає.

Судом також під час розгляду справи з`ясовувалась думка неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , який повідомив суд, що проживає наразі з батьком, який піклується про нього, повністю його утримує та задовольняє всі необхідні потреби. Дитина зазначила, що з матір`ю спілкується періодично по телефону, так як остання проживає в іншому місті. Інколи мати телефонує йому та цікавиться його життям. При цьому, більшість часу та уваги приділяє йому батько.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою та другою статті 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 зробила правовий висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (статті 1 Сімейного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 121 Сімейного кодексу України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені статтями 150-151 Сімейного кодексу України.

За приписами частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з статтею 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України.

У поданій заяві заявник зазначає, що неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із ним, знаходиться на його утриманні і самостійному вихованні, тобто фактично при задоволенні даної заяви можна буде дійти висновку, що мати дитини, ОСОБА_2 , ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, що не є предметом даної цивільної справи.

Як суд вже зазначав, в силу статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, а заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання дитини, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу.

Розірвання шлюбу між заявником та матір`ю дитини не доводить факту відсутності участі матері у вихованні неповнолітнього сина.

Також, суд зазначає, що Сімейним кодексом України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (частина 1 статті 14, частина 1 статті 15 Сімейного кодексу України).

Згідно з статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Надані заявником документи, в тому числі довідка та характеристика з Комунального закладу «Ліцей «Лінгвістичний» підтверджують лише факт того, що дитина навчається у школі, а також свідчить, що заявник, як батько бере активну участь у його навчанні: цікавиться навчанням, відвідує батьківські збори, забезпечує дитину необхідним для навчання приладдям.

Та обставина, що мати - ОСОБА_2 не відвідувала школу та не цікавилася навчанням дитини, не свідчить про той факт, що мати не бере жодної участі у вихованні, навчанні та матеріальному забезпеченні дитини.

Також, надані суду письмові докази лише свідчать про проживання неповнолітнього сина разом з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факт ухилення матері від участі у вихованні дитини та її не участі в утриманні дитини.

За матеріалами справи сторони тривалий час перебували у шлюбі, однак свідки повідомляли, що з моменту народження ОСОБА_3 матір ніколи не бачили. ОСОБА_3 повідомив, що останні декілька років проживає з батьком, разом з тим не заперечував участь у його житті матері.

Заслуговує на увагу і той факт, що матір дитини, яка є заінтересованою особою в цій справі в судові засідання не з`являлась, проте перед кожним засіданням подавала клопотання про розгляд справи без її участі та не заперечувала проти заяви. Тобто, що матір дитини обізнана про те, що відбувається в житті її дитини та заявника і всіляко намагається допомогти заявнику у реалізації його трудових прав, як одинокого батька.

Показання свідків суд також оцінює критично, так як вони не узгоджуються з поясненнями самого заявника та дитини.

Оскільки в Сімейному кодексі України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Сімейним кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 Сімейного кодексу України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини (позиція Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22).

Також, у постанові від 22.09.2022 р. в справі № 462/5368/16-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу.

Ретельно проаналізувавши обставини справи, склад учасників справи, їх ставлення до заяви та заявлену мету звернення до суду, а саме: реалізація трудових прав, як одинокого батька, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним дитини з метою реалізації гарантованих трудовим законодавством прав та додаткових гарантій, які встановлені для працюючих одиноких матерів та батьків.

Зокрема, згідно зі статтями 182-1 КЗпП України та статтею 19 Закону України «Про відпустки» одинокій матері, батьку дитини надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.

Таким чином, заявник вважає, що він є «одиноким батьком» у розумінні законодавства.

За змістом пункту 5 ччастини чотирнадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки» одинокою матір`ю (батьком) є та (той), хто виховують дитину без батька (матері).

Відповідно до статей 18-1 - 18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Цей статус за одинокою матір`ю зберігається і у тому разі, коли вона уклала шлюб не з батьком дитини за умов, якщо діти не були усиновлені чоловіком (дружиною).

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Верховний Суд у постанові від 13.03.2019 у справі № 299/2388/16-ц зазначив, що основним критерієм при визначенні статусу одинокої матері є виховання та утримання дитини без участі батька. Отже, для підтвердження права на зазначену пільгу в цьому випадку позивачем має бути пред`явлений будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений у встановленому порядку документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі одного з батьків у вихованні дитини.

Загалом Верховний Суд в своїх постановах у справах із трудових правовідносин неодноразово зазначав, що одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама (постанови від 17.12.2024 у справі № 285/136/23, від 18.12.2024 у справі № 676/3150/23). Одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Одинока матір - це жінка, яка виховує і утримує дитину сама (постанова Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 127/15014/20).

У постанові Верховного Суду від 26.08.2021 у справі № 591/1371/19 зазначено, що «оскільки пункт 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки» визначено одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька, факт утримання (сплати аліментів) значення не має». Схожий висновок викладено і у постанові Верховного Суду від 20.10.2021 та від 09.11.2022 у справі № 127/15014/20.

У пункті 50 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.06.2018 у справі № 822/2446/18 про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді сформульовано висновок: «Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосовування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини».

Отже, висновки про те, хто є «одинокою матір`ю» або «одиноким батьком» суди різних юрисдикцій та різних інстанцій робили у справах при безпосередньому вирішенні трудових спорів на підставі різних доказів.

Касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду неодноразово висновував у своїх постановах про можливість звернення одинокої матері (батька) до компетентних органів за нарахуванням соціальної допомоги (постанова від 18.04.2022 у справі № 320/11614/20) та (або) до роботодавця про надання соціальної додаткової відпустки як одинокій матері (батьку) чи про виплату компенсації за невикористані дні соціальної додаткової відпустки (постанова від 13.08.2022 у справі № 808/610/18).

Такі ж по суті висновки викладено і в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України від 01.06.2017, 01.11.2017 у справі № 658/4102/14-ц.

Водночас, в даній справі трудовий спір не вирішується, а справа розглядається в порядку безспірного окремого провадження, для якого є важливим встановлення мети звернення до суду. З огляду на мету встановлення юридичного факту, яку вказав заявник при зверненні до суду, ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 19.08.2024 залучено до участі у справі № 404/6449/24 як заінтересовану особу ТОВ «Придніпровський олійноекстрактний завод».

Як вбачається з матеріалів справи, 17.05.2024 заявник звертався до роботодавця з питання надання йому, як одинокому батьку, додаткової відпустки (а. с. 83), але листом від 17.05.2024 № 194-12 його повідомлено про необхідність надання підтверджуючих документів (а. с. 23). Водночас, такі докази були надані вже під час розгляду справи, як реакція на запитання суду про такі зверення.

З`ясовуючи питання наявності/відсутності спору про право заявника на додаткову відпустку між ним та ТОВ «Придніпровський олійноекстрактний завод» суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 , з його слів, тривалий час виховуючи дитину самостійно, не потребував додаткової відпустки, ніколи не звертався раніше до роботодавця з відповідними заявами, також не потребував інших гарантій одиного батька. А його пояснення, що саме зараз йому не вистачає додаткового часу на виховання сина є непереконливими.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право, при цьому заповнюючи неповноту судового розгляду суд вважає, що в даній справі не наведено та не доведено дійних обставин щодо перешкод, які чиняться заявнику в реалізації його трудових гарантій.

Також, враховуюче вищенаведене суд вбачає, що заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітнього сина матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу.

Крім того, суд зазначає, що поданою заявою заявник фактично намагається юридично закріпити за собою статус одинокого батька, при цьому не позбавляючи матір дитини батьківських прав та не застосовуючи до неї жодного іншого виду відповідальності за ухилення від своїх обов`язків матері, при цьому будь-яких наслідків для прав та обов`язків матері дитини рішення в даній справі, в разі задоволення заяви, не матиме.

З огляду на обставини справи заявник не є одиноким батьком, а тому встановлення судом факту самостійного виховання та утримання дитини батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків.

Як передбачено статтями 76 та 77 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79 та 80 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява не підлягає задоволенню.

Крім того, судом врахована правова позиція, про яку просив представник заявника, викладена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.04.2025 року у справі № 127/3622/24, зокрема, Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради залучено судом до участі у справі в якості заінтересованої особи під час вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 3-5, 18, 76-83, 95, 258, 259, 263-268, 293, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод», про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий; місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Заінтересована особа: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, місцезнаходження: 25022, місто Кропивницький, вулиця Велика Перспективна, будинок № 41;

Заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод», місцезнаходження: 25014, місто Кропивницький, вулиця Мурманська, будинок № 53.

Повний текст рішення суду складено 22.07.2025 року

Суддя Фортечного районного

суду міста Кропивницького Людмила КУЛІНКА

Суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького Л. Д. Кулінка