Справа № 148/2832/24
Провадження №2-п/148/9/25
УХВАЛА

10 липня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Штифурко Л.А.,

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 19.05.2025, ухваленого в цивільній справі №148/2832/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

встановив:

24.06.2025 ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаною вище заявою, в якій просить переглянути заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 19.05.2025, скасувати рішення в частині стягнення з нього заборгованості за договором позики від 07.05.2021, штрафу (неустойки) в сумі 1 110 000 грн.

Заява заява мотивована тим, що дана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження. Його заяву про зупинення провадження у даній справі залишено без задоволення, оскільки військова частина НОМЕР_1 не надала суду відповіді на запити від 26.03.2025 та 14.04.2025 щодо підтвердження входження до складу Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Він не погоджується із прийнятим рішенням, оскільки призваний на військову службу по мобілізації на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 , приймає участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідками № 1011 від 13.04.2025 та № 4405 від 04.06.2025. Отже, саме через об`єктивні обставини він позбавлений можливості належного захисту своїх прав.

Посилається також на те, що строк звернення до суду про стягнення заборгованості за договороми позики від 07.05.2021 та від 20.10.2021 сплив. Так само сплив строк позовної давності за вимогами про стягнення штрафів, оскільки до вимог про стягнення неустоки (пені, штрафу), відповідно до ст. 258 ЦК України, застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Вважає, що позивач ОСОБА_2 спеціально затягнув строки звернення до суду з позовом, щоб збільшити розмір штрафних санкцій та не врахував, що неустойка має на меті, насамперед стимулювати боржника до виконання основго грошового зобовязання та не може становити непомірний тягар для боржника.

10.07.2025 від його представника ОСОБА_2 , адвоката Грушко Ж.В., до суду надійшло заперечення на заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду (а.с. 145-149), в яких вона просить у задоволенні вказаної заяви відмовити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Від нього до суду надійшла заява, в якій він зазначив, що на даний час проходить військову службу у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, бажає взяти участь в судовому засіданні, але зважаючи на вказану обставину, об`єктивно позбавлений цієї можливості. Тому просить розглянути справу за наявними у ній матеріалами та скасувати заочне рішення, оскільки повністю заперечує проти позовних вимог.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача, адвокат Грушко Ж.В., в судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях на заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду, просила у задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 19.05.2025 у справі №148/2832/24 відмовити.

Зазначає, що перебування ОСОБА_1 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 не свідчить про те, що він бере безпосередню участь у бойових діях, та не є тією об`єктивною обставиною, яка позбавила його можливості захистити свої права в суді під час розгляду справи. Навпаки, із матеріалів справи вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ЦПК України. Однак він не скористався своїм процесуальним правом подати відзив на позов з письмовими пояснення та запереченнями проти позову. Більше того, в матеріалах справи наявні заяви відповідача від 20.01.2024 та 26.02.2024 про зупинення провадження у справі, що вказує на наявність у нього доступу до правової інформації та процесуального зв`язку з судом, і свідчить про те, що він мав реальну можливість захищати та реалізовувати свої права. Крім того, необгрунтованими вважає і доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 пропущено строк позовної давності, оскільки такі строки зупинялись у звязку з карантином, а в подальшому у звязку з введенням на території України воєнного стану. Так само необгрунтованими вважає доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 зволікав зі зверненням до суду з позовом з тим, щоб збільшити розмір штрафних санкцій. Адже відповідачу було достовірно відомо про умови укладених Договорів та взяті на себе зобов`язання, а також про обсяг відповідальності за їх невиконання. Незважаючи на це, ОСОБА_1 свідомо ухилявся від виконання зобов`язань щодо повернення позичених коштів, зловживаючи довірою позивача та дружніми відносинами, які склалися між ними. Протягом тривалого часу відповідач систематично виправдовував свою бездіяльність різного роду життєвими обставинами, чим навмисно затягував повернення грошових коштів і порушував умови договорів. Лише коли ОСОБА_2 остаточно усвідомив, що відповідач не має наміру добровільно виконувати зобов`язання та повертати отримані в борг кошти, він був змушений звернутися до суду з відповідним позовом для захисту своїх прав та інтересів.

У зв`язку з цим вважає доводи відповідача, викладені у заяві про перегляд заочного рішення, безпідставними, надуманими та такими, що не підтверджені жодними належними доказами. Його заява, на думку представника позивача, є нічим іншим, як спробою уникнути цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань.

Вислухавши представника позивача, вивчивши доводи заяви про перегляд заочного рішення, матеріали цивільної справи №148/2832/24, суд доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено відкрите судове засідання для розгляду справи по суті 21.01.2025 згідно ухвали судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 26.12.2024 (а.с. 18).

Копію вказаної ухвали, повістку та копії позовної заяви та доданих до неї документів 27.12.2024 надіслано відповідачу за адресою його зареєстрованого місця проживання, вказаною в позовній заяві: АДРЕСА_1 , які повернулися на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» та відповідачем ОСОБА_1 не отримані (а.с. 28).

При цьому, 21.01.2025 від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про зупинення провадження у справі, до якої він додав копію довідки командира військової частини НОМЕР_2 від 21.09.2024 №2577/РВ3, яка належним чином не засвідчена, згідно якої солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 (а.с. 29, 30).

Надходження вказаної заяви свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1 був повідомлений про те, що судом розглядається дана справа та про дату підготовчого судового засідання.

В підготовче судове засідання 18.02.2025 відповідач не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, з заявою про відкладення підготовчого судового засідання до суду не звертався.

Ухвалою суду від 18.02.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено відкрите судове засідання 04.03.2025 (а.с. 48), в яке відповідач не з`явився. 03.03.2025 від нього до суду надійшла заява про зупинення провадження у справі, до якої він знову додав копію довідки командира військової частини НОМЕР_2 від 21.09.2024 №2577/РВ3, яка належним чином не засвідчена, згідно якої солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 (а.с. 60, 61).

Судові засідання у даній справі призначалися 26.03.2025, 14.04.2025, 31.03.2025, 22.04.2025, 19.05.2025, судові повістки про виклик відповідача в судові засідання на вказані дати направлялися відповідачеві ОСОБА_1 за вказаною вище адресою, однак останнім не були отримані, поверталися до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 91, 100).

Судом 26.03.2025 та 14.04.2025 були направлені запити до військової частини НОМЕР_1 з проханням повідомити, чи проходить військову службу ОСОБА_1 у Військовій частині НОМЕР_1 , чи входить ВЧ НОМЕР_1 до складу ЗСУ, чи до інших військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Станом на 19.05.2025 відповідь на вказані запити з військової частини до суду не надійшла. Відповідачем також не було надано додаткових, актуальних, станом на 2025 рік, доказів проходження ним військової служби.

В зв`язку з чим, ухвалою суду від 19.05.2025 заяву відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі залишено без задоволення (а.с. 111).

19.05.2025 Тульчинським районним судом Вінницької області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів розглянуто та ухвалено заочне рішення про часткове задоволення позовних вимог (а.с. 113-117).

З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судових засідань, які неодноразово відкладалися, однак до суду на розгляд справи не з`явився, своїм процесуальними правами подати відзив на позовов, брати участь в розгляді справи в режимі відеоконференції, чи скористатись правничою допомогою і брати участь у справі через представника не скористався.

Що стосується посилань відповідача на те, що він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 та приймає участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, та через об`єктивні обставини він позбавлений можливості належного захисту своїх прав, то ним жодних належних доказів того, що військова частина, в якій він проходить службу, входить до складу ЗСУ, чи до інших військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, що є обов`язковою умовою при вирішенні питання про зупинення провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, не надано.

Щодо доводів про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за договорами позики та стягнення штрафних санкцій, суд вважає необхідним зазначити таке.

За змістом положень ч.ч. 2, 3 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

З аналізу викладено вище слідує, що заява про застосування позовної давності повинна бути зроблена стороною до ухвалення судового рішення.

Відповідач ОСОБА_1 , знаючи про наявсть справи в суді про стягнення з нього заборгованості, надсилаючи суду свої заяви, зокрема щодо зупинення провадження у справі, заяви про застосування позовної давності не робив, а тому при ухваленні заочного рішення 19.05.2025 року оцінка такій обставині не могла бути надана судом.

Разом з тим, суд звертає увагу, що Законом №540-IX від 30 березня 2020 року розділ Прикінцеві та Перехідні положення ЦК доповнено п.12 такого змісту: під час дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України №211, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020, з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин.

Дія карантину, встановленого зазначеною Постановою, неодноразово продовжувалась. Востаннє дію карантину було продовжено до 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2023 № 383.

Таким чином, в період з 02.04.2020 по 01.07.2023 всі строки позовної давності на підставі п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України були продовжені до до закінчення каратнтину.

Крім того, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З 24 лютого 2022 року, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.

Верховний Суд у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 727/4133/22 вказав, що загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

Доводи ОСОБА_1 про те, що судом при ухваленні заочного рішення не враховано правові висновки, викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 та постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, згідно з якими неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, то вони необгрунтовані, оскільки зазначені правові позиції були враховані судом при ухваленні заочного рішення, що прямо відображено в мотивувальній частині рішення. При цьому, судом було зменшено розмір неустойки, відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України.

Іших обставин, які б мали істотне значення для правильного вирішення даної справи, відповідачем ОСОБА_1 в заяві про перегляд заочного рішення не зазначено, як і не надано жодних доказів, якими він обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача, та які не були враховані судом при ухваленні заочного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту цієї норми слідує, що скасування заочного рішення судом, який ухвалив рішення, можливе лише у випадку встановлення одночасно сукупності таких обставин: 1) відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, не надав відзив на позов; 2) докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути встановлена судом в їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає. Крім того, підставою для перегляду заочного рішення є обставини, що свідчать про докази, що можуть вплинути на ухвалене заочне рішення, тобто докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача і якщо б вони були відомі суду при розгляді справи, то в справі було б ухвалене інше рішення.

Судом не встановлено сукупності двох обов`язкових підстав, які відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, є єдиною правовою підставою для скасування заочного рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для скасування заочного рішення суду, у зв`язку з чим заява задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 280-288ЦПК України, суд,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 19.05.2025, ухваленого в цивільній справі № 148/2832/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення даної ухвали.

Ухвала оскаженню не підлягає.

Повна ухвала складена 17.07.2025.

Суддя Л.А. Штифурко