П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/14284/24

Провадження № 22-ц/4815/572/25

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Бучко Т.М.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини) об 11 год. 17 хв.

24 січня 2025 року у м. Рівне

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 05 лютого 2025 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Маринич В.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області та Військова частина НОМЕР_1 ;

за участі: ОСОБА_1 і його представника - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області і Військова частина НОМЕР_1 ; про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що з 12 червня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від відносин у якому мають сина ОСОБА_4 . Сумісне проживання з відповідачем тривало недовго, вони припинили сумісне ведення господарства та змінили місце сумісного проживання на окреме, що в результаті потягнуло розірвання сімейних відносин.

Рішенням Рівненського міського суду від 18 жовтня 2022 року шлюб між ними розірвано, а дитина залишилася за спільною згодою сторін проживати з ним. Ця обставина встановлена зазначеним рішенням суду. Спорів щодо проживання дитини між ними не існує і досі. ОСОБА_4 проживає разом з ним, знаходиться на його особистому утриманні та забезпеченні, тоді як ОСОБА_2 фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов?язків, котрі вже не виконувала і до часу розлучення.

Його звернення до відповідача змінити свою поведінку результатів не мали. Відповідач продовжує вести вільний спосіб проживання, дуже часто перебуває за кордоном, постійного місця роботи на території України не має, джерела засобів її існування невідомі. Вона ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та не бере жодної участі в утриманні сина. Звернення до органу опіки та піклування з цього приводу позитивних наслідків також не принесли.

Ухвалою Рівненського міського суду від 27 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Рівненського міського суду від 02 жовтня 2024 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Ухвалою Рівненського міського суду від 28 жовтня 2024 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Військову частину НОМЕР_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у позові до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області і Військова частина НОМЕР_1 ; про позбавлення батьківських прав.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, що фактично полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати, задовольнивши позов повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про хибність оцінки суду тих обставин, що на час розірвання шлюбу між сторонами відповідач бажала і виконувала свої обов`язки в частині утримання і виховання сина ОСОБА_4 . Насправді вона проживала з ними нетривалий час і відносини між ними погіршилися настільки, що навіть наявність спільної дитини призвело до розірвання шлюбу.

Вважав, що пояснення ОСОБА_2 в судовому засіданні не відповідають дійсності, адже вона на території України не намагалася працевлаштуватися, не повідомляла про свою роботу за кордоном і не пояснювала причин, з яких вона не заощадила грошових коштів на утримання дитини. При цьому відповідач іноді за спільною згодою забирала дитину із садочка та приводила її ночувати саме додому до позивача, тому що наступного дня ОСОБА_4 слід було готувати до садочка, годувати, переодягати тощо.

В подальшому її поведінка не змінилася, на виклики до органу опіки та піклування вона не з`являлася, раніше тривалий час перебувала за кордоном, де і знаходиться зараз, на неї намагалися вплинути і роз`яснювали обов`язки як матері, проте все одно ОСОБА_2 не залишилася з дитиною.

На час вирішення спірних правовідносин дитина проживає разом з бабусею - матір`ю ОСОБА_1 , яка і утримує сина ОСОБА_4 , оскільки заявник проходить військову службу.

Отже, достатніми є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини - як це передбачено нормою п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Крім того, звертав увагу на редакцію ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 18 травня 2024 року, якою передбачено його право як військовослужбовця звільнитися з лав Збройних Сил України за сімейними обставинами за умови, якщо матір дитини позбавлено батьківських прав. Після зміни законодавства у нього виник намір звільнитися, приділивши увагу вихованню дитини, в зв`язку з чим звернувся в суд з відповідною вимогою.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі, і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 22 квітня 2020 року Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 жовтня 2022 року у справі № 569/12443/22, що набрало законної сили, шлюб між ними розірвано.

Син ОСОБА_4 зареєстрований разом з батьком у АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка щодо складу сім`ї або кількості зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 17 від 14 жовтня 2024 року, видана Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Керамік 20».

Відповідач зареєстрована у АДРЕСА_2 , про що вказує довідка щодо реєстрації місця проживання особи № 51874 від 27 серпня 2019 року, видана Центром надання адміністративних послуг у місті Рівному.

З довідки № 669 від 22 жовтня 2024 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Ювілейний» Рівненської міської ради, видно, що ОСОБА_5 задекларований з лікарем-педіатром амбулаторії ЗПСМ № 4 КНП «ЦПМСД «Ювілейний» РМР Іванюк І.А. 15 червня 2020 року. З моменту укладення декларації батько регулярно відвідує лікаря-педіатра з дитиною. В разі будь-яких симптомів постійно контактує з лікарем та звертається за консультаціями.

За повідомленням Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 7 Рівненської міської ради № 92 від 21 жовтня 2024 року, ОСОБА_5 відвідує ясла-садок № 7 з 24 березня 2023 року по даний час. Заяву про зарахування дитини до закладу подавав батько - ОСОБА_1 . Звернення від мами було у червні 2024 року для переведення дитини в інший заклад на період ремонтних робіт. В 2023 році дитину із закладу переважно забирав батько, цікавився життям і розвитком дитини, рідше приходила мама. З березня 2024 року дитину в садок водить мама, тітка, а тато - під час перебування вдома. Зі слів вихователів групи, дитина емоційно ближча до батька.

Вважаючи достатніми наявність підстав для вжиття крайньої міри впливу до матері дитини в інтересах малолітнього сина внаслідок ухилення від виконання відповідачем своїх обов`язків з приводу виховання дитини, у серпні 2024 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових і фактичних підстав для задоволення вимог позивача, оскільки позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне та сімейне життя. За встановленими обставинами таке втручання не є виправданим і пропорційним, адже матеріали справи не свідчать про умисне свідоме невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо сина, а докази її винної поведінки стосовно дитини відсутні.

Беручи до уваги відсутність мотивів для застосування до ОСОБА_2 такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, позов залишено без задоволення.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Згідно зі ст.ст. 141, 150, 153, 155, 157, 164, 165, 166, 169 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття.

Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування.

Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Особа, позбавлена батьківських прав:

1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання;

2) перестає бути законним представником дитини;

3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми;

4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;

5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);

6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

З висновку Верховного Суду, що висловлений у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19, вбачається, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав

У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 зазначається, що тлумачення положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 175/1713/20 зазначається, що відмова батьків (усиновлювачів) від дитини є такою, що порушує її права та інтереси, тому ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьківських прав і стягнення з батьків (усиновлювачів) аліментів на її утримання

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 зазначається, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц зазначається, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приходячи до переконання про скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів бере до уваги і висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-01-1925 від 21 листопада 2024 року. За цим висновком вихованням та утриманням малолітнього ОСОБА_4 займається бабуся - ОСОБА_7 . Батько дитини на даний час проходить службу в Збройних Силах України. Відповідно до актів обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в квартирі створені достатні умови для проживання та виховання хлопчика. ОСОБА_1 на час його відсутності доручив виховання сина своїй мамі - бабусі дитини ОСОБА_7 .

Мати дитини не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4 , про що подала заяву до суду та пояснення до Служби у справах дітей. В поясненні до Служби у справах дітей просить питання про позбавлення її батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4 розглядати на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради без її участі.

Відповідно до паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 постійно перетинає кордон України. Так, мати дитини 18 листопада 2024 року перетнула пункт пропуску на кордоні з Молдовою «Паланка».

Тому Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради визнав за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, на а.с. 41-42 містяться заяви ОСОБА_2 від 28 жовтня 2024 року і від 06 листопада 2024 року, адресовані Рівненському міському суду, про те, що вона не заперечує проти позову і просить подальший розгляд справи провадити за її відсутності, що фактично свідчить про згоду із позбавленням її батьківських прав щодо дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" (заява №39948/06) вказується, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися у тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків та дитини.

При цьому враховується, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Відповідно до ст.ст. 12, 76-78 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на обставини існуючих правовідносин, які, безсумнівно, є винятковими, апеляційний суд вважає доведеними переконливими та об'єктивними доказами те, що відповідач протягом тривалого періоду - після кількох місяців з народження сина і до цього часу, тобто протягом п`яти років, - своєю винною поведінкою умисно нехтує батьківськими обов'язками, зовсім не піклується про сина ОСОБА_4 , не спілкується з ним, участі у його вихованні та матеріальному забезпеченні не бере, не цікавиться його життям узагалі і не сприяє створенню умов для розвитку, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. При цьому очевидно, що тривала розлука має наслідком розрив психоемоційних зв'язків між матір'ю та сином.

Також сама ОСОБА_2 в судові засідання не з'являється, а Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради ствердила про відсутність своїх заперечень і про свою згоду на позбавлення батьківських прав, що відповідає інтересам дитини. На підтвердження цього 28 жовтня 2024 року і 06 листопада 2024 року вона ж подала відповідну заяву до суду.

Отже, пріоритетність захисту якнайкращих інтересів саме дитини свідчить про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 .

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Підставою для скасування оскаржуваного рішення та задоволення вимог позивача відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що спонукало до незастосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2025 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини - сина ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повний текст постанови складено: 22.07.2025

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

С.С.Шимків