Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9946/24 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 36 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) у місті Житомирі цивільну справу № 295/9946/24 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш дім Житомир» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних витрат

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 20 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. у м. Житомирі

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш дім Житомир» (надалі ОСББ «Наш дім Житомир») звернулося до суду із названим позовом, в обґрунтування якого вказало, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 та членом ОСББ «Наш дім Житомир».

Починаючи із часу набуття права власності на вказану квартиру, відповідач не виконує зобов`язання по утриманню будинку, житлово-комунальним послугам, тому попередніми судовими рішеннями у цивільних справах №295/8270/20 та №295/17435/21 з ОСОБА_1 була стягнута відповідна заборгованість.

Так, по справі № 295/17435/21 стягнуто з заборгованість за період з 01.06.2020 р. по 01.12.2021 р. в сумі 18 827,55 грн, а також, 6 846,36 грн інфляційних витрат за період з 01.01.2018 р. по 01.10.2021 р., 2674,31 грн інфляційних витрат за період з 01.06.2020 р. по 01.12.2021 рік, 2 560,06 грн - 3% річних за період з 01.01.2018 р. по 01.10.2021 р., 994,32 грн 3% річних за період з 01.06.2020 р. по 01.12.2021 р., що разом становить 31 852,60 грн, а також стягнуто 2 227,10 грн судового збору та 6 200,00 грн витрат на професійну правничу допомогу й дана заборгованість по судовому рішенню існує на час направлення позову до суду.

Заборгованість за рішенням суду (справа №295/17435/21) у розмірі 18827,55 грн досі не погашена відповідачем.

Незважаючи на це, відповідач з 01.12.2021 р. знову не сплачує встановлені згідно із рішенням загальних зборів внески на утримання спільного майна будинку по АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим утворилась чергова заборгованість.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1

- заборгованість за надані послуги з утримання та обслуговування житлового будинку та нежитлових приміщень, яка утворилась за період з 01.12.2021 по 30.04.2024 у розмірі 34 559,76 грн;

- 12345,09 грн інфляційних втрат на основну суму боргу - 34 559,76 грн за період з 01.12.2021 по 30.04.2024;

- 2 504,40 грн - 3% річних за користування коштами на основну суму боргу - 34 559,76 коп. за період з 01.12.2021 по 30.04.2024;

- 6878,71 грн інфляційних втрат на суму боргу 18827,55грн по рішенню суду у справі №295/17435/21 за період з 01.12.2021 по 25.06.2024;

- 1 450,78 грн - 3% річних за користування коштами на суму 18 827,55 грн по рішенню суду у справі №295/17435/21 за період з 01.12.2021 р. по 25.06.2024 р., а всього 57738,74 грн та 6500 грн витрат на правничу допомогу, 3028 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 20 січня 2025 року позов ОСББ «Наш дім Житомир» задоволено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 Прокопенко В.С., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що позивач не надсилав повідомлення щодо наявності зобов`язання, тому відповідач не міг знати щодо наявного зобов`язання та був позбавлений можливості вжити відповідні заходи щодо його виконання, а тому вимога до відповідача є непред`явленою.

Вказує, що повноваження голови правління ОСББ Курятової Г.Ц. належним чином не підтверджені, а відтак позовна заява у цій справі підписана неповноважною особою, тому позовну заяву в порядку п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України слід було залишити без руху або повернути відправнику.

Зазначає, що при ухваленні рішення не враховані норми законодавства в частині встановленого мораторію на нарахування та стягнення інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість з житлово-комунальних платежів.

Також посилається на те, що вартість та порядок сплати комунальних послуг загальними зборами членів ОСББ не затверджувалася, тому наявні у справі порядки сплати внесків і платежів співвласників ОСББ не можуть бути прийняті як належні докази. В свою чергу позивачем не надано докази ознайомлення відповідача з прийнятими рішеннями та затвердженими на загальних зборах членів ОСББ розміром членських внесків.

На думку представника відповідача, адвокат Войдевич О.А. не надала суду жодного документа, який би належним чином підтверджував її повноваження, а саме ордера. З огляду на доручення суддею у порушення ЦПК ордеру, що підтверджує повноваження Войдевич О.А. представляти інтереси ОСББ, до матеріалів справи під час судового засідання, на адресу суду була направлена заява про відвід судді, яка була відхилена без належної правової аргументації, як і клопотання про призначення судової експертизи ордера.

Також зазначає, що судом не були враховані обґрунтовані заперечення сторони відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу та безпідставно відхилено доводи про скрутне матеріальне становище відповідача.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 07 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСББ «Наш дім Житомир» - адвокат Войдевич О.А. доводи апеляційної скарги ввалажа безпідставними та в її задоволенні просила відмовити.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав позивачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», діяльність об`єднань і асоціацій регулюється цим Законом, Цивільним, Житловим та Земельними кодексами України, іншими нормативно-правовими актами та статутом об"єднання, асоціації.

Приписами ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Повний перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначений в додатку до постанови Кабінету Міністрів України №529 від 20 травня 2009 року, який розповсюджується на всі суб`єкти господарювання.

Чинним законодавством України про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку не передбачено укладання договорів між ОСББ та співвласниками багатоквартирного будинку, а внески по утриманню будинку та прибудинкової території та внески до ремонтного фонду (послуги по утриманню будинку та прибудинкової території та ремонту багатоквартирного будинку відносяться до житлових послуг, які надаються ОСББ самостійно (власними силами) встановлюються рішенням загальних зборів ОСББ.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішення загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення.

Для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання.

Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об"єднання та/або рішенням загальних зборів.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління.

За нормами ст. 16 ЗУ Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання має право відповідно до законодавства та статут об`єднання: виступати замовником робіт з капітального ремонту, реконструкції багатоквартирного будинку; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у том числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати для виконання статутних завдань господарче забезпечення діяльності об`єднання в порядку, визначеному законом; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів.

Згідно зі ст. 17 ЗУ Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для забезпечення виконання власниками приміщень свої обов`язків об`єднання має право: робити співвласникам попередження про порушення ними статутних або інших законних вимог і вимагати їх дотримання; вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласник; відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та пункту 3 розділу 3 Статуту ОСББ «Наш Дім Житомир» до виключної компетенції загальних зборів відноситься визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, прийняття рішення про реконструкцію та ремонт багатоквартирного будинку або про зведення господарських споруд. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників (п. 11 розділу 3 Статуту).

Перелік та розміри обов`язкових платежів на обслуговування і ремонт неподільного та загального майна, а також порядок їх сплати встановлюються відповідно до статуту об`єднання (ч. 6 ст. 21 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Згідно із протоколом №1 від 20.03.2008 установчими зборами власників квартир та нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_2 створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (а.с. 26 т. 1).

На підставі рішення загальних зборів членів ОСББ «Наш Дім Житомир» від 08.02.2011 головою правління ОСББ призначено Курятову Галину Цезарівну (а.с. 27 т. 1), яку рішенням загальних зборів від 18.02.2016 залишено на даній посаді на невизначений термін (а.с. 28 т. 1).

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 66,3 кв.м (а.с. 24 т. 1).

Рішеннями загальних зборів ОСББ «Наш Дім Житомир», оформленими протоколами загальних зборів членів ОСББ, було визначено розмір внесків і платежів співвласників будинку на 2021 - 2024 роки (а.с. 31-52 т. 1).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник багатоквартирного будинку зобов`язаний: своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; забезпечувати дотримання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач рішення ОСББ не виконував і внески не платив і раніше, а тому за період з червня 2020 року по грудень 2021 року рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 07.07.2022 по справі №295/17435/21 стягнуто із ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш Дім Житомир» заборгованість у розмірі 31852,60 грн, яка складається з: суми основного боргу 18827,55 грн (сума щомісячних внесків на утримання будинку, споруд та прибудинкової території) та суми інфляційних втрат і 3% річних - 13025,05 грн Станом на даний час заборгованість не погашена, що відповідачем не спростовано.

Позивач зазначає, що з 01.12.2021 по 30.04.2024 відповідач також не здійснював оплат внесків на утримання будинку, споруд та прибудинкової території та інших платежів.

Так, згідно довідки про розрахунок заборгованості по внескам та платежам на утримання будинку та прибудинкової території власника квартири АДРЕСА_1 внаслідок неналежного виконання зобов`язань виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 34559,76 грн за період з 01.12.2021 по 30.04.2024 (а.с. 25 т. 1), яка залишається непогашеною.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що внаслідок неналежного виконання зобов`язань у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, а тому позов в частині стягнення заборгованості по внескам та платежам на утримання будинку та прибудинкової території власника квартири ОСОБА_1 в сумі 34559,76 грн за період з грудня 2021 по квітень 2024 року підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду в означеній частині не спростовують.

Статус Курятової Г.Ц. як голови правління ОСББ «Наш Дім Житомир» та її повноваження, в тому числі, на представництво інтересів ОСББ без окремого доручення підтверджуються матеріалами справи (а.с. 27, 28 т. 1) та п. 16 Статуту ОСББ «Наш Дім Житомир» (а.с. 68 т. 1).

Повноваження адвоката Войдевич О.А. на представництво в суді інтересів ОСББ «Наш Дім Житомир» підтверджено Договором про надання правничої допомоги №1 від 31.05.2024, Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №576 від 31.03.2011 (а.с. 78-80, 81 т. 1) та ордером №1094686 від 22.07.2024 (а.с. 229 т. 1), який долучено до матеріалів справи на підтвердження повноважень адвоката, а не як доказ (а.с. 235-236 т. 1), тому посилання представника відповідача на порушення судом норм процесуального права в цій частині є надуманими.

Посилання представника відповідача щодо відсутності доказів про встановлення розміру та порядку сплати внесків і платежів співвласників ОСББ, спростовуються матеріалами справи (а.с. 31-52 т.1), зокрема, Порядком сплати внесків і платежів співвласників ОСББ «Наш Дім Житомир», затвердженим рішенням загальних зборів ОСББ «Наш Дім Житомир» (а.с. 57- 58 т. 1). Відповідно до п. 4 названого Порядку рахунки (квитанції) на оплату внесків надаються співвласникам шляхом розміщення їх у поштових скриньках, на електронну адресу (за згодою співвласника) відповідного нерухомого майна до 10 числа поточного (розрахункового) місяця. У разі неотримання вчасно з будь-яких причин рахунку (квитанції) на сплату внесків, співвласник може звернутися до Правління (бухгалтера) з метою отримання відповідного рахунка (квитанції) або самостійно розрахувати та сплатити суму, що належить до сплати.

Даний обов`язок виконується позивачем (а.с. 199-202 т. 1). Заперечуючи ці факти, відповідач не надає доказів звернення до ОСББ «Наш Дім Житомир» з приводу неотримання ним рахунків (квитанцій) на оплату відповідних внесків і платежів. Навпаки наявність попередніх двох судових рішень про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по внескам та платежам на користь ОСББ «Наш Дім Житомир» є доказом його ігнорування щодо виконання даних зобов`язань та свідоме і системне ухилення від їх виконання, починаючи з часу набуття права власності на квартиру.

Отже, доводи щодо незаконності рішення місцевого суду у вищезгаданій частині, які наведені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Що стосується вирішення спору в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За нормами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Отже, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК).

З огляду на те, що відповідач, як встановлено судом, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми.

Суд вважає обґрунтованим посилання позивача на ст. 625 ЦК України і вважає, що окрім суми основного боргу стягненню з відповідача на користь позивача підлягають також суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від суми боргу.

За період з 01.12.2021 по 25.06.2024 позивачем на заборгованість відповідача за попереднім невиконаним рішенням суду нараховано 3% річних у розмірі 1450,78 грн та інфляційні втрати в розмірі 6878,71 грн, а також за період з 01.12.2021 по 30.04.2024 - 12345,09 грн інфляційних втрат на основну суму боргу (34559,76 грн) та 2504,40 грн 3% річних, що стверджується відповідними розрахунками.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 , який триває і на даний час.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.

Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Разом з тим, відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження того, що м. Житомир (Житомирська область) внесено до переліку відповідно до вимог вищевказаної постанови. Відтак, підстав від звільнення відповідача від сплати суми основного боргу без сум інфляційних втрат та трьох процентів немає.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення скаржником як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про задоволення позовних вимог були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції залишено без змін рішення суду першої інстанції, тому питання перерозподілу судових витрат в суді першої інстанції та за подання апеляційної скарги не вирішується апеляційним судом.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні розміру витрат понесених позивачем на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, суд враховує те, що справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, час витрачений на їх виконання, а тому вважає, що витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн є неспівмірними зі складністю справи та часом, витраченим представником позивача на надання правничої допомоги. Також суд рахує, що дана категорія справ є нескладною, типовою, тому зменшує розмір витрат на правничу допомогу до 3500 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. За положеннями п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 січня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш дім Житомир» витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот гривень) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 17 липня 2025 року.