ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/821/785/25 № 22-ц/821/1057/25Головуючий по 1 інстанції
Справа № 711/3120/22 Категорія: 301030300 Піковський В.Ю.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л., Гончар Н.І.,

секретар: Івануса А.Д.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,

особа, яка подає апеляційні скарги представник ОСОБА_1 адвокат Осадчий Олег Васильович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси в режимі відеоконференції апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Осадчого Олега Васильовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 лютого 2025 року та на додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 квітня 2025 року (у складі судді Піковського Р.В.) у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про поділ майна подружжя. Свої позовні вимоги мотивував тим, що він з відповідачкою ОСОБА_2 з 15.10.2000 по 02.11.2020 знаходились у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.10.2020 шлюб між сторонами було розірвано.

У період шлюбу подружжям за спільні кошти було набуте нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарським та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та будівельні матеріали, що знаходяться на подвір`ї даного домоволодіння. Позивач зазначає, що право власності було зареєстроване на дружину, а тому не може надати суду правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами та технічний паспорт, оскільки вони знаходяться у дружини, з якою наразі у них складні відносини. У позовній заяві вказував, що вартість частки домоволодіння, що було набуте у період шлюбу, становить 585000 грн.

У позивача ОСОБА_1 існують побоювання про те, що колишня дружина може розпорядитися зазначеними майном на власний розсуд, тому він вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав шляхом визнання майна, набутого у період шлюбу, спільною сумісною власністю подружжя, поділу майна, встановлення права власності на частку домоволодіння та будівельних матеріалів.

Відповідачем ОСОБА_2 було подано зустрічний позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому просила: 1) визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя майно: автомобіль ВАЗ 21112, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 111800 грн (еквівалент 2800 доларів США); дохід від трудової діяльності ОСОБА_1 в розмірі 28338 грн; дарунок і заощадження в загальній сумі 5500 доларів США (в еквіваленті 225500 грн на дату подання позову); 2) стягнути грошову компенсацію за 70 % частки вартості спільного майна у розмірі 365638 грн, що на дату подачі позову становить 255946,60 грн; 3) відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 ; 4) стягнути з ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 50612,40 грн.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що в період з 01.02.2020 по 31.07.2020 ОСОБА_1 отримав дохід в розмірі 28338 грн, який використав на власні потреби, участі в утриманні 5 дітей не брав. Також зазначала, що її колишній чоловік забрав спільні кошти сторін та їхніх дітей в розмірі 5500 доларів США. Вказувала, що під час шлюбу було придбано автомобіль ВАЗ 21112, д.н.з. НОМЕР_1 , який було зареєстровано на ОСОБА_1 .

Позивачка за зустрічним позовом вважає, що, оскільки на її утриманні знаходяться неповнолітні діти, то частки в поділі спільного майна мають бути 70 % на користь ОСОБА_2 і 30 % на користь ОСОБА_1 .

Щодо домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) зазначала, що придбала даний будинок за власні кошти, а тому таке майно є її особистою власністю і поділу не підлягає.

Ухвалою від 06.02.2023 за клопотанням ОСОБА_1 призначено судову товарознавчу експертизу будівельних матеріалів та іншого споживчого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою визначення ринкової вартості зазначеного майна на дату проведення судової товарознавчої експертизи та виділу у натурі частки із загальної кількості майна відповідно до частки його вартості. Проведення експертизи доручено Черкаському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

Не погоджуючись з такою ухвалою представником ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу.

18.05.2023 ухвалою Черкаського апеляційного суду апеляційну скаргу залишено без задоволення. Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.02.2023 залишено без змін.

06.06.2024 скасовано ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.02.2023 про призначення судової товарознавчої експертизи будівельних матеріалів та іншого споживчого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовуючи ухвалу про призначення судової товарознавчої експертизи суд врахував повідомлення експерта про неможливість проведення товарознавчої експертизи у зв`язку з незабезпеченням доступу експерту відповідачкою ОСОБА_2 для проведення огляду досліджуваного майна, а також встановлення такої неможливості у судовому засіданні, думку учасників та продовження розгляду справи по суті.

19.07.2024 позивачем ОСОБА_1 подано заяву про збільшення розміру позовних вимог та залишення без розгляду частини первісних позовних вимог. З урахуванням такої заяви первісний позивач просив залишити без розгляду його вимоги про поділ будівельних матеріалів, що знаходяться на території спірного домоволодіння, та просив суд: 1) визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя 37/50 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 544 кв.м, кадастровий номер :02:068:0063, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 37/100 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами та 1/2 частину земельної ділянки площею 544 кв.м, кадастровий номер :02:068:0063, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 3) в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 37/100 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами та 1/2 частину земельної ділянки площею 544 кв.м, кадастровий номер :02:068:0063, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.02.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково. В порядку поділу спільного майна подружжя:

1) виділено у власність ОСОБА_1 автомобіль легковий ВАЗ 21112, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , а також визнано за ним право власності на 1/5 частку наступних об`єктів нерухомого майна:

37/50 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд (будинок літ. «А?І» житловою площею 112,2 кв.м; вбиральні, літ. «Б, Г»; сарай, літ. «В»; погріб, літ «Д»; огорожа, № 1-3, 5, 6, 7), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельна ділянка площею 544 кв.м, кадастровий номер :02:068:0063, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

2) виділено у власність ОСОБА_2 право власності на 4/5 частки наступних об`єктів нерухомого майна:

37/50 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд (будинок літ. «А?І» житловою площею 112,2 кв.м; вбиральні, літ. «Б, Г»; сарай, літ. «В»; погріб, літ «Д»; огорожа, № 1-3, 5, 6, 7), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельна ділянка площею 544 кв.м, кадастровий номер :02:068:0063, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду мотивоване тим, що право власності на житловий будинок та автомобіль було набуто сторонами під час перебування у шлюбі, а отже на таке майно розповсюджується правовий режим спільного сумісного майна.

Також судом встановлено, що набуття права власності на спірний житловий будинок здійснювалося частково за рахунок коштів відповідача ОСОБА_2 , які були отримані від продажу належної їй квартири. Враховуючи вартість проданої квартири та придбаного спірного домоволодіння, суд дійшов висновку, що 1/5 частина будинку є об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_2 , а інші 4/5 частини будинку є об`єктом спільної власності сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що вартість спірного автомобіля складає 80027 грн, а вартість спірного житлового будинку разом з земельною ділянкою 519252 грн (37/50 частин від загальної вартості домоволодіння). При цьому до складу об`єкту спільної сумісної власності сторін у спірному житловому будинку відноситься 4/5 його частки, що відповідає вартості в розмірі 415401 грн.

Суд, врахувавши обставини спірних правовідносин, дійшов висновку, що в порядку поділу спірного майна позивачу за первісним позовом слід виділити у власність спірний автомобіль та право власності на 1/5 частку спірного житлового будинку, а відповідачці за первісним позовом 4/5 частини спірного житлового будинку.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 було заявлено клопотання про відшкодування судових витрат з оплати судового збору та витрат на правову допомогу в розмірі 50612,40 грн. Представництво інтересів зустрічного позивача здійснювала адвокат Шаповал О.В., що підтверджується ордером на надання правничої допомоги серії СА № 1024721. В попередньому орієнтовному розрахунку зазначено, що сторона відповідача (зустрічного позивача) очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи судові витрати в розмірі 50612,40 грн з розрахунком 992,40 грн за одну годину роботи адвоката.

Також після винесення судом рішення адвокатом Шаповал О.В. подано клопотання про стягнення судових витрат, в якому зазначено, що загальна вартість наданих юридичних послуг ОСОБА_2 за 102 години правничої роботи складає 163200 грн, які просили стягнути з ОСОБА_1 .

Представником ОСОБА_1 адвокатом Осадчим О.В. подано клопотання, в якому просив стягнути з відповідача за первісним позовом судові витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 15400 грн.

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.04.2025 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості компенсації судових витрат суму коштів в розмірі 6875 грн.

Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції на підставі поданих доказів відхилив доводи сторони відповідача ОСОБА_2 щодо обґрунтованості судових витрат в частині, що перевищує суму в розмірі 50612,40 грн та дійшов висновку, що сума витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням задоволених зустрічних позовних вимог, в розмірі 15000 грн є пропорційною та обґрунтованою з огляду на складність та об`єм справи.

Також суд, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, дійшов висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 8125 грн, що складаються з витрат зі сплати судового збору в розмірі 2925 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5200 грн.

Не погоджуючись з рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.02.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Осадчий О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21112, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 ; на 1/2 частину від 37/50 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21112, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 ; на 1/2 частину від 37/50 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на оплату правничої допомоги в розмірі 4000 грн на момент подачі апеляційної скарги.

В обґрунтування зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відступлення від засад рівності часток сторін при здійсненні поділу спільного майна та про виділення ОСОБА_2 у власність більшу частку майна.

Вказує, що земельна ділянка та автомобіль були придбана в період шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності та має бути розподілена між сторонами в рівних частках.

Разом з тим, зазначає, що висновок місцевого суду про те, що 1/5 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності за рахунок відчуження останньою 27.04.2002 двокімнатної квартири, яка належала їй на праві приватної власності є необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ці кошти були витрачені на купівлю спірного будинку.

До апеляційної скарги долучено додаткову угоду № 2 до Договору про надання правничої допомоги №1/10/10/24 від 10.10.2024 та квитанцію про оплату правничої допомоги відповідно до додаткової угоди № 2 до Договору про надання правничої допомоги №1/10/10/24 від 10.10.2024 в розмірі 4000 грн.

Також, не погоджуючись з додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.04.2025, представник ОСОБА_1 адвокат Осадчий О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 5850 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15400 грн. В задоволенні клопотання сторони відповідача про стягнення судових витрат відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 сплачувалися грошові кошти адвокату Шаповал О.В. за надання правової допомоги з розгляду даної справи.

22.07.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_2 адвоката Шаповал О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила частково задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції від 21.02.2025 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову повністю, зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 163200 грн, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

В судовому засіданні адвокат Шаповал О.В. заявила усне клопотання про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу. Клопотання мотивоване тим, що через збій в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі була відсутня можливість подати відзив на апеляційну скаргу. На підтвердження своїх доводів про технічний збій у роботі Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи представник ОСОБА_2 адвокат Шаповал О.В. не надає жодних доказів.

Відтак, апеляційний суд доходить висновку про залишення клопотання про поновлення строку на подачу відзиву на апеляційну скаргу без розгляду.

Заслухавши доповідь судді, учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 05.10.2000 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.10.2020.

За період шлюбу сторони мають спільних дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, а їх неповнолітні діти проживають разом з відповідачкою.

Згідно з рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2020 ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.09.2020 року і продовжувати до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27.04.2002, відповідачка ОСОБА_2 продала належну їй на праві особистої приватної власності двокімнатну квартиру за ціною 8920 грн (т. 1 а.с. 65).

Згідно з договору купівлі-продажу від 27.04.2002 ОСОБА_2 було придбано житловий будинок, який являє собою 37/50 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних споруд, що розташований на земельній ділянці площею 1082 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідне домоволодіння являє собою: будинок літ. «А-І» житловою площею 112,2кв.м; вбиральні, літ. «Б, Г»; сарай, літ. «В»; погріб, літ «Д»; огорожа, №1-3, 5, 6, 7), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Спірний будинок було придбано за ціною 42800 грн (т. 1 а.с. 121, т. 3 а.с. 31).

Земельна ділянка площею 544 кв.м, кадастровий номер :02:068:0063, на якій знаходиться спірний будинок, на підставі рішення Черкаської міської ради від 16.04.2009 № 4-1114 п. 1.7 передана у власність ОСОБА_3 , внаслідок чого останньою отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 375503 від 21.04.2010 (т. 1 а.с. 67).

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 16.09.2022 оціночна вартість спірного домоволодіння разом з земельною ділянкою складає 701691,93 грн, з яких: вартість житлового будинку 655698,58 грн; вартість земельної ділянки 45993,35 грн (т. 1 а.с. 71-73).

Також сторонами набуто у власність легковий автомобіль ВАЗ 21112, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , який 17.12.2008 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (т. 1 а.с. 242).

Згідно з висновком про вартість рухомого майна № 823 від 30.11.2022, складеного судовим експертом Мартиненком О.Г., станом на 30.11.2022 ринкова вартість спірного автомобіля складає 80027 грн (т. 1 а.с. 229-243).

20.01.2024 Черкаським РУП ГУ НП в Черкаській області розпочато кримінальне провадження № 0000127 за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі заяви відповідачки (т. 3 а.с. 43).

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що дуже давно знає подружжя, ще до їхнього шлюбу. До шлюбу ОСОБА_1 їздив працювати за кордон. За ці кошти він купив автомобіль. У ОСОБА_2 була квартира, вона жила із батьком в квартирі. Після смерті її батька вони продають її квартиру і купують будинок, в якому спільно роблять ремонт. Приблизно в 2005-2006 році помирають батьки ОСОБА_1 , після чого він із сестрою продають квартиру і купують однокімнатну квартиру, яку оформили на маму ОСОБА_12 . Вказану інформацію вона знає із їхніх слів. ОСОБА_12 займалася реалізацією товарів, а ОСОБА_1 возив товар. Знає, що він працював сторожем також. У них була авто, яке не знає.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_2 . У власності її доньки була квартира, яку вона продала з метою, щоб придбати спірний будинок. Квартира була продана за 7000 доларів США, а спірний будинок був придбаний за 8000 доларів США. Оскільки грошей від продажу кватири не вистачало на придбання спірного будинку, то свідок надала відповідачці 1000 доларів США. Зазначила, що відповідачка була підприємцем та працювала на ринку у сфері торгівлі, а також постійно займалась вихованням та матеріальним забезпеченням дітей. Зауважила, що ОСОБА_1 у 2006 році продав успадковану ним квартиру та отримав свою долю від її продажу в розмірі 20000 доларів США.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 , але не особливо спілкується з родиною його колишньої дружини. Зазначила, що її брат працював за кордоном і за рахунок зароблених коштів він купив собі автомобіль Ауді. У 2006 році була продана квартира, яка була успадкована ОСОБА_1 та його сестрою, а кошти від продажу були поділені між ними. За рахунок таких коштів ОСОБА_1 робив ремонт у спірному будинку.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є донькою сторін і проживала з ними до свого повноліття. Зазначила, що коли вона досягла шістнадцятирічного віку, то батьки вирішили розлучитися і з того часу між ними неприязні стосунки. Зі слів рідних їй відомо, що спірний будинок куплений за рахунок коштів матері, а автомобіль купляв батько за свої кошти. Зауважила, що востаннє спілкувалась з батьком кілька років тому і він не допомагав матері у вихованні дітей. Їй відомо, що її бабуся продала бізнес і подарувала сторонам суму коштів в розмірі 5-6 тис.доларів США, як придане для неї та її сестер. Ці кошти забрав батько і зберігав їх у своїй кімнаті, а коли з`їхав і став жити окремо, то забрав ці кошти з собою.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 401/1221/16-ц, від 03.12.2018 у справі № 525/511/16-ц, від 24.01.2019 у справі № 728/1170/16-ц, від 31.01.2019 у справі № 686/23104/17.

Відповідно до частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 372 ЦК України за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Згідно із статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно на підставі закону вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена за її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Суд першої інстанції, визначивши, що до об`єкту спільної сумісної власності сторін входить 4/5 частки спірного житлового будинку, правильно виходив з того, що домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , придбано частково за особисті кошти ОСОБА_2 , отримані від продажу належної їй квартири.

Встановлено, що ОСОБА_2 відчужила квартиру на підставі договору купівлі- продажу від 27.04.2002 за ціною 8920 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.04.2002 ОСОБА_2 було придбано житловий будинок, який являє собою 37/50 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною 42800 грн.

Отже, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що спірне майно має бути розподілене між сторонами в рівних частках.

Відтак, спірне домоволодіння придбане за спільні сумісні кошти колишнього подружжя в розмірі 33880 грн (42800 грн 8920 грн). Отже, 1/5 частина будинку належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, а частка, що належить в порядку поділу спільного майна становить 4/5 частки спірного домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що позивачу ОСОБА_1 слід виділити право власності на 1/5 частку спірного домоволодіння, а відповідачу ОСОБА_2 4/5 частки спірного домоволодіння.

Враховуючи викладене вище, в порядку поділу спільного майна подружжя, яке складається з 4/5 частки спірного домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід визнати право власності по 2/5 частки спірного житлового будинку за кожним.

Щодо позовних вимог про поділ земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи земельна ділянка площею 544 кв.м, кадастровий номер :02:068:0063, на якій знаходиться спірний будинок, на підставі рішення Черкаської міської ради від 16.04.2009 № 4-1114 п. 1.7 передана у власність ОСОБА_3 , внаслідок чого останньою отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 375503 від 21.04.2010.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України (пункт 5 частини першої статті 57 СК України).

Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому, тільки в період часу з 08.02.2011 по 12.06.2012 включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08.02.2011 та після 12.06.2012 така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року зроблений в постановах Верховного Суду від 20.06.2018 в справі № 1311/832/12, від 12.11.2018 в справі № 753/6139/14-ц та від 12.06.2019 в справі № 409/1959/15-ц.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка площею 544 кв.м, кадастровий номер :02:068:0063, була передана у власність відповідачу ОСОБА_2 на підставі рішення Черкаської міської ради від 16.04.2009 № 4-1114 п. 1.7 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Отже, ця земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідача, режим спільного сумісного майна подружжя на цю земельну ділянку не поширюється, відповідно, поділу, як майно подружжя вона не підлягає.

Та обставина, що спірне домоволодіння розташоване на земельній ділянці, яка не є спільним сумісним майном подружжя, не створює для позивача ОСОБА_1 права власності на неї.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов хибного висновку, визнавши в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо позовних вимог про поділ автомобіля.

Сторонами набуто у власність легковий автомобіль ВАЗ 21112, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , який 17.12.2008 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно з висновком про вартість рухомого майна № 823 від 30.11.2022, складеного судовим експертом Мартиненком О.Г., станом на 30.11.2022 ринкова вартість спірного автомобіля складає 80027 грн. Відповідачем даний доказ не спростовано.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 просила визнати автомобіль ВАЗ 21112, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнути з ОСОБА_1 грошову компенсацію за 70 % вартості даного автомобіля.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на момент подачі зустрічного позову на її утриманні перебували 4 неповнолітніх дітей, а ОСОБА_1 не забезпечував родину.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 належним чином не довела, що її колишній чоловік не дбав про матеріальне забезпечення спільних дітей та ухиляється від участі в їх утриманні.

Згідно з рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2020 ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.09.2020 року і продовжувати до досягнення дітьми повноліття.

У постанові ВС у справі № 128/1761/15-ц зазначено таке: «встановивши, що на момент розгляду справи судом першої інстанції заборгованість по аліментам відсутня або погашена, спільна з позивачем дитина досягла повноліття, позивач не зверталась з позовом про збільшення розміру аліментів, а доказів того, що стягнутий судовим рішенням розмір аліментів був недостатнім для забезпечення фізичного і духовного розвитку дитини під час розгляду справи суду не надано, апеляційний суд правильно виходив з відсутності підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя».

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.09.2020 (справа № 570/685/19), проживання дітей з одним із подружжя, з огляду на положення ст. 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що спірний автомобіль є об`єктом спільної власності сторін, однак, не призначив компенсацію стороні відповідача за 1/2 частину автомобіля.

Відтак, апеляційний суд вважає, що в порядку поділу спільного майна подружжя слід виділити у власність ОСОБА_1 легковий автомобіль ВАЗ 21112, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за автомобіль, що становить 40013,50 грн (80027 грн / 2).

Що стосується зустрічних позовних вимог про стягнення із ОСОБА_1 частини грошових коштів (які були ним зароблені, подаровані членам родини). Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 не містить доводів щодо незаконності оскаржуваного рішення в цій частині, тому апеляційний суд здійснює перегляд судового рішення лише в межах доводів поданої апеляційної скарги.

На підставі викладеного вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Осадчого О.В. підлягає частковому задоволенню, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.02.2025 скасуванню та ухваленню нового, яким позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити частково.

В порядку спільного сумісного майна подружжя:

визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/5 частки 37/50 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд (будинок літ. «А?І» житловою площею 112,2 кв.м; вбиральні, літ. «Б, Г»; сарай, літ. «В»; погріб, літ «Д»; огорожа, № 1-3, 5, 6, 7), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/5 частки 37/50 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд (будинок літ. «А?І» житловою площею 112,2 кв.м; вбиральні, літ. «Б, Г»; сарай, літ. «В»; погріб, літ «Д»; огорожа, № 1-3, 5, 6, 7), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль ВАЗ 21112, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 .

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на легковий автомобіль ВАЗ 21112, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 40013,50 грн.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.04.2025.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Додаткове рішення це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Отже, додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої цієї статті).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу,

що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Представником ОСОБА_1 адвокатом Осадчим О.В. подано клопотання про долучення доказів понесених позивачем витрат на оплату судового збору в розмірі 5850 грн та правничої допомоги в розмірі 15400 грн.

До клопотання додано додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги № 1/10/10/24 від 10.10.2024, яка підписана ОСОБА_1 та адвокатом Осадчим О.В. та з якої вбачається, що сторони домовились про надання правничої допомоги за вказаним вище договором (т. 4 а.с. 59). Ціна за надання такої допомоги становить:

1) консультація та ознайомлення з матеріалам справи № 711/3120/22 сума гонорару 2000 грн;

2) участь в одному судовому засіданні під час розгляду справи в першій інстанції сума гонорару 1200 грн за одне судове засідання.

Також додано договір № про надання правової допомоги/юридичних послуг від 05.12.2022, в якому зазначено, що розмір оплати за виконання юридичних послуг становить 5000 грн. Також надана довідка Центру правової допомоги від 05.12.2022 на сплату юридичних послуг за договором № на суму 5000 грн (т. 4 а.с. 60-61, 63).

Від представника ОСОБА_2 адвоката Шаповал О.В. надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому просила відмовити у задоволенні клопотання позивача про стягнення судових витрат.

Під час подачі зустрічного позову представник ОСОБА_2 заявила попередній орієнтовний розрахунок судових витрат з оплати на професійну правничу допомогу в розмірі 50612, 40 грн з розрахунку 992,40 грн за одну годину роботи адвоката.

Також стороною відповідача подано клопотання про стягнення судових витрат, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 163200 грн з розрахунку 1600 грн за одну годину роботи адвоката.

До клопотання додано замовлення № 1-Б/Н/22 на надання правничих послуг від 04.01.2024, в якому зазначено, що сторони договору про надання правової допомоги № Б/Н/22 від 16.09.2022 ОСОБА_15 та ОСОБА_2 домовились про те, що загальна запланова вартість правничих послуг, наданих ОСОБА_2 за 102 години правничої роботи складає 163200 грн (т. 4 а.с. 104-105).

Також адвокатом долучено рахунок-фактуру № 1-Б/Н/22 від 25.02.2025 на суму 163200 грн (т. 4 а.с. 106) та акт наданих послуг № 1-Б/Н/22 від 25.02.2025, з якого вбачається, що адвокатом виконані наступні послуги:

1) попереднє опрацювання матеріалів і ознайомлення з матеріалами справи, консультація кількість годин: 1 година, вартість: 1600 грн;

2) виготовлення зустрічного позову, відзиву на позов, відзиву на уточнений позов, відповіді на відзив по справі № 711/3120/22 кількість годин: 41 година, вартість: 65600 грн;

3) складання процесуальних документів та клопотань кількість годин: 14 годин, вартість: 22400 грн;

4) судове представництво кількість годин: 37 годин, вартість: 59200 грн;

5) складання процесуальних документів на стадії оскарження ухвали по справі № 711/3120/22 (апеляційна скарга) кількість годин: 8 годин, вартість: 12800 грн;

6) судове представництво в апеляційній інстанції кількість годин: 1 година, вартість: 1600 грн;

Також до клопотання додано ряд квитанцій про оплату правничих послуг.

Щодо відшкодування судових витрат, понесених ОСОБА_1 .

Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до квитанції про оплату судового збору № 73775403 від 11.07.2022 ОСОБА_1 за подання позовної заяви сплачено 5850 грн (т. 1 а.с. 1).

З урахуванням задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , на користь позивача (відповідача за зустрічним позовом) підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2340 грн.

З наданого договору № про надання правової допомоги/юридичних послуг від 05.12.2022, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Центр правової допомоги Україна» неможливо встановити яким адвокатом та в якій судовій справі надавались юридичні послуги позивачу, тому колегія суддів відхиляє даний доказ.

Що стосується правової допомоги, яка надавалась ОСОБА_1 адвокатом Осадчим О.В. апеляційний суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявна додаткова угода № 1 до договору про надання правничої допомоги № 1/10/10/24 від 10.10.2024, яка підписана ОСОБА_1 та адвокатом Осадчим О.В. та з якої вбачається, що сторони домовились про надання правничої допомоги за вказаним вище договором (т. 4 а.с. 59). Ціна за надання такої допомоги становить:

1) консультація та ознайомлення з матеріалам справи № 711/3120/22 сума гонорару 2000 грн;

2) участь в одному судовому засіданні під час розгляду справи в першій інстанції сума гонорару 1200 грн за одне судове засідання.

В клопотанні зазначено, що адвокат приймав участь в 7 судових засіданнях. Таким чином гонорар адвоката становить 10400 грн, що складається з 8400 грн гонорар за участь в судових засіданнях та 2000 грн консультація та ознайомлення з матеріалами справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, з яких можливо було б встановити які саме юридичні послуги були надані ОСОБА_1 під час розгляду даної справи та який розмір гонорару погодили сторони договору про надання правничої допомоги № 1/10/10/24 від 10.10.2024. Стороною позивача не долучено до матеріалів справи такі документи як: акт наданих послуг та/або детальний опис робіт.

Відтак, суд позбавлений можливості встановити реальний розмір витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу, а тому колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Осадчого О.В. про стягнення понесених витрат з оплати правничої допомоги.

Відповідно до квитанції про сплату судового збору № 44353407-1 від 19.09.2022 ОСОБА_2 сплачено судовий збір за подання зустрічної позовної заяви в розмірі 3856,40 грн (т. 1 а.с. 88) та відповідно до квитанції № від 16.11.2022 в розмірі 3656, 39 грн (т. 1 а.с. 205).

З урахуванням задоволених позовних вимог ОСОБА_2 , на користь зустрічного позивача (відповідача за первісним позовом) підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1610,48 грн.

Беручи до уваги, що в порядку розподілу судових витрат суд дійшов висновку про покладання на обидві сторони обов`язку відшкодування один одному частини судових витрат, то на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України в порядку взаємозаліку відповідних зобов`язань в остаточному розрахунку слід зобов`язати ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 різницю розміру компенсації судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 729,52 грн (2340 грн 1610,48 грн) та звільнити сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Що стосується правової допомоги, яка надавалась ОСОБА_2 адвокатом Шаповал О.В. на підставі ордеру про надання правничої допомоги апеляційний суд зазначає наступне.

Під час подачі зустрічного позову представник ОСОБА_2 заявила попередній орієнтовний розрахунок судових витрат з оплати на професійну правничу допомогу в розмірі 50612, 40 грн з розрахунку 992,40 грн за одну годину роботи адвоката.

Адвокатом Шаповал О.В. долучено до матеріалів справи замовлення № 1-Б/Н/22 на надання правових/правничих послуг від 04.01.2024, рахунок-фактуру № 1-Б/Н/22 від 25.02.2025 та акт наданих послуг № 1-Б/Н/22 від 25.02.2025.

В клопотанні про стягнення судових витрат адвокат Шаповал О.В. просила стягнути на користь ОСОБА_2 судові витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 163200 грн.

Частиною 4 статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються, зокрема, довіреністю, ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Разом з тим, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Колегією суддів встановлено, що в матеріалах даної справи відсутній договір про надання професійної правничої допомоги у справі № 711/3120/22, укладений між адвокатом Шаповал О.В. та ОСОБА_2 , і такий договір не долучено стороною зустрічного позивача впродовж усього розгляду справи у суді першої інстанції.

Отже, передбачені частиною третьою статті 137 ЦПК України документи, які необхідні для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу, а саме договір, сторона зустрічного позивача не надала.

Більше того, не було зазначено про неможливість подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі, як і не зазначено, що вони будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене, відсутні підстави для задоволення заяви адвоката Шаповал О.В. про стягнення судових витрат з оплати наданої правничої допомоги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

22.07.2025 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 адвоката Осадчого О.В. надійшло клопотання про долучення доказів, а саме квитанції про оплату правничої допомоги відповідно до додаткової угоди № 2 до Договору про надання правничої допомоги №1/10/10/24 від 10.10.2024 в розмірі 1200 грн (за участь в одному судовому засіданні в суді апеляційної інстанції).

Також 22.07.2025 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_2 адвоката Шаповал О.В. надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому просить відмовити представнику ОСОБА_1 у задоволенні заявленого клопотання про стягнення судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Осадчого О.В. з зустрічного позивача підлягають до стягнення на користь скаржника, понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги та судові витрати з оплати правничої допомоги за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Відтак, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та часткового задоволення апеляційної скарги, на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2809,24 грн та судові витрати з оплати правничої допомоги за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 4000 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Осадчого Олега Васильовича задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 лютого 2025 року та додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 квітня 2025 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя:

визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/5 частки від 37/50 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд (будинок літ. «А?І» житловою площею 112,2 кв.м; вбиральні, літ. «Б, Г»; сарай, літ. «В»; погріб, літ «Д»; огорожа, № 1-3, 5, 6, 7), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/5 частки від 37/50 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд (будинок літ. «А?І» житловою площею 112,2 кв.м; вбиральні, літ. «Б, Г»; сарай, літ. «В»; погріб, літ «Д»; огорожа, № 1-3, 5, 6, 7), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль ВАЗ 21112, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 .

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на легковий автомобіль ВАЗ 21112, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 40013,50 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя земельної ділянки площею 544 кв.м, кадастровий номер :02:068:0063, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя доходу від трудової діяльності ОСОБА_1 в розмірі 28338 грн та дарунку і заощаджень в розмірі 5500 доларів США (в еквіваленті 225500 грн) відмовити.

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Осадчого Олега Васильовича про стягнення понесених витрат з оплати правничої допомоги за розгляд справи в суді першої інстанції відмовити.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 адвоката Шаповал Олени Володимирівни про стягнення судових витрат з оплати правничої допомоги за розгляд справи в суді першої інстанції відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку компенсації судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 729,52 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2809,24 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати правничої допомоги за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 4000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 23 липня 2025 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

Н.І. Гончар