Номер провадження: 22-ц/813/5146/25
Справа № 509/962/25
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя - Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді - Лозко Ю.П., Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

відповідачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представник відповідача ОСОБА_3 - Вацков Максим Геннадійович

третя особа - Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Мазаратій Андрій Вікторович

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вацкова Максима Геннадійовича , який діє в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 лютого 2025 року, постановлена у складі судді Бочарова А.І., у приміщенні того ж суду,

у цивільний справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Мазаратій Андрій Вікторович про визнання недійсним договору дарування,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заяви.

25.02.2025 до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Драгун Ангеліна Святославівна, до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Мазаратій Андрій Вікторович, про визнання недійсним договору дарування.

25.02.2025 на адресу суду від представника позивача, адвоката Драгун А.С., надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої вона просить суд в якості забезпечення позову накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме: двокімнатну квартиру під АДРЕСА_1 .

Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, до вирішення даної справи по суті та набрання законної сили судового рішення по справі, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо нерухомого майна двокімнатної квартири під АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог зазначила, що ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус ОРНО Одеської області Мазаратій А.В. про визнання недійсним договору дарування. У даному випадку підставою для звернення до суду з позовною заявою стали отримані позивачем відомості стосовно того, що ОСОБА_3 , у зв`язку з відкриттям провадження у справі № 521/4272/24 щодо стягнення з останньої та її чоловіка - ОСОБА_6 заборгованості за борговими розписками почала вчиняти заходи направлені на відчуження належного йому майна з метою уникнення цивільної відповідальності за невиконані зобов`язання за борговими розписками, та з метою неможливості звернення стягнення на таке майно в рамках виконавчого провадження, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову.

З метою охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, а також задля забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, вважаємо за необхідне застосувати заходи забезпечення позову.

Не вжиття вказаних заходів забезпечення позову можуть призвести до того, що відповідачі у даній справі дізнавшись про ініціювання судового процесу позивачем, можуть вчинити дії, щодо відчуження об`єкту нерухомого майна, іншим особам, задля його приховування та можливості ухилення від виконання рішення суду.

Короткий зміст рішення суду

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 лютого 2025 року заяву адвоката Драгун А.С. про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме: двокімнатну квартиру під АДРЕСА_1 .

Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, до вирішення даної справи по суті та набрання законної сили судового рішення по справі, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо нерухомого майна двокімнатної квартири під АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням, представник ОСОБА_3 - адвокат Вацков М.Г. подав апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду. В поданій апеляційній скарзі просить ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вказане рішення є протиправним через недоведеність обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню.

Звернувшись до суду з вказаною заявою позивач на обґрунтування зазначив, що підставою для звернення з вказаною вимогою є відкриття провадження по справі №521/4272/24 щодо стягнення з чоловіка відповідача заборгованості по розписці.

Проте позивачем не було зазначено того факту, що відповідачі по справі жодними договірними зобов`язаннями не пов`язані з ним.

Крім того щодо відповідачів відсутнє жодне рішення суду, шо набрало законної сили, про стягнення заборгованості, відсутні будь-які виконавчі провадження, щодо примусового стягнення коштів.

В даному випадку дії позивача є неправомірними, через порушення права власності відповідачів, оскільки, відповідно із ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Зважаючи на те, що між сторонами відсутній майновий спір, не надавши правову оцінку доводам позивача, на які він посилається, як на підставу для забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову, та його застосування не призведе до ефективного захисту прав позивача у випадку задоволення позову, заявником належним чином не обґрунтовано підстави застосування такого заходу забезпечення позову щодо відповідача, не надано доказів існування реальної загрози утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Крім того Овідіопольським районним судом Одеської області при вжитті заходів забезпечення позову не було розглянуто та не вжито заходів щодо зустрічного забезпечення.

Позиція учасників справи.

Не погодившись із доводами апеляційної скарги, представник позивача надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу адвоката Вацкова М.Г., який діє в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.02.2025 - залишити без задоволення, а ухвалу Овідіопольського районного суду

Одеської області від 25.02.2025 - без змін.

Явка сторін

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду , в судове засідання з`явився представник апелянта, клопотань про відкладення не надходило.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).

Крім того, частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судом норм чинного законодавства України при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, у провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Мазаратій Андрій Вікторович, про визнання недійсним договору дарування.

Вимоги про обтяження предметів спору сторона позивача обґрунтувала можливістю відповідачів у даній справі дізнавшись про ініціювання судового процесу позивачем, вчинити дії, щодо відчуження об`єкту нерухомого майна, іншим особам, задля його приховування та можливості ухилення від виконання рішення суду, тому судом першої інстанції було задоволено подане клопотання.

Колегія суддів апеляційного суду в повній мірі погоджується із таким висновком.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус ОРНО Одеської області Мазаратій А.В. про визнання недійсним договору дарування.

У даному випадку підставою для звернення до суду з позовною заявою стали отримані позивачем відомості стосовно того, що ОСОБА_3 , у зв`язку з відкриттям провадження у справі № 521/4272/24 щодо стягнення з останньої та її чоловіка - ОСОБА_6 заборгованості за борговими розписками почала вчиняти заходи направлені на відчуження належного йому майна з метою уникнення цивільної відповідальності за невиконані зобов`язання за борговими розписками, та з метою неможливості звернення стягнення на таке майно в рамках виконавчого провадження, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову.

З метою охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій, а також задля забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, вважає за необхідне застосувати заходи забезпечення позову.

Не вжиття вказаних заходів забезпечення позову можуть призвести до того, що відповідачі у даній справі дізнавшись про ініціювання судового процесу позивачем, можуть вчинити дії, щодо відчуження об`єкту нерухомого майна, іншим особам, задля його приховування та можливості ухилення від виконання рішення суду.

Таким чином, враховуючи, що між сторонами виник спір щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , а саме про визнання недійсним договору дарування, невжиття заходів забезпечення позову, дійсно може утруднитись виконання можливого рішення суду у зв`язку з подальшим відчуженням квартири.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, позивач зазначає про наявність іншої справи про стягнення із відповідача ОСОБА_3 та її чоловіка заборгованості за розпискою, та ту обставину, що квартиру було відчужено після відкриття провадження по тій справі.

Також апеляційний суд зазначає, що станом на момент розгляду вказаного клопотання ОСОБА_3 не є власником вказаної квартири, а власник ОСОБА_4 з апеляційною скаргою не звертався та клопотання про скасування арешту з його майна не подавав.

При цьому, такий вид забезпечення позову, як заборона суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам вчиняти будь - які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на об`єкт нерухомого майна, не призведе до невиправданого обмеження прав відповідача ОСОБА_4 , оскільки не обмежує його право в користуванні цим об`єктом.

Щодо посилання скаржника на незастосування зустрічного забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові;

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Метою зустрічного забезпечення є забезпечення позивачем відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Разом з тим, у даному випадку застосовані оскаржуваною ухвалою заходи забезпечення позову, не призведуть до понесення будь-яких збитків з боку відповідача по справі.

Більше того, позивачем було запропоновано зустрічного забезпечення позову, а також останній має зареєстроване в Україні місце проживання.

02 березня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 643/14180/21, провадження № 61-11379св22 досліджував питання щодо особливостей застосування зустрічного забезпечення позову.

Зустрічне забезпечення по своїй суті є гарантією відшкодування можливих збитків відповідача, має на меті забезпечити баланс інтересів сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути внаслідок застосування судом забезпечувальних заходів.

За приписами частини шостої статті 154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 154 ЦПК України, зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Тобто, у даному випадку, судом першої інстанції за відсутності підстав для застосування зустрічного забезпечення позову цього питання не вирішував.

Разом з тим, у разі якщо скаржник вважає застосування зустрічного забезпечення необхідним у даному випадку, останні мають право звернутися з відповідною заявою, в порядку ст. 154 ЦПК України, з належним обґрунтуванням необхідності застосування зустрічного забезпечення.

Таким чином судом першої інстанції, враховуючи, що між сторонами існує спір і невжиття заходів забезпечення позову, які просять застосувати позивач, може в майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, дійшов обґрунтованого та справедливого висновку вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційних скарг зводяться до непогодження із висновком суду першої інстанції та тлумаченні норм чинного законодавства на власний розсуд.

З урахуванням викладеного, оскільки законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Вацкова Максима Геннадійовича , який діє в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 липня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко