Справа № 643/8098/25
Провадження № 2/643/3984/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про розірвання шлюбу.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що 07.06.2008 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у сторін є дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що з перших днів подружнього життя у них була дружня сім`я, заснована на почуттях любові, поваги та вірності один до одного, але з часом почуття любові, поваги та розуміння згасли і поступово стосунки між ними зіпсувались, та все одно вони неодноразово намагались зберегти сім`ю та жити разом заради дитини. Однак, їм не вдалось зберегти сім`ю, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин у червні 2022 року. Разом з цим, позивач вказує на те, що з відповідачем не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейні відносини як подружжя, подальше спільне життя із збереженням шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них.

Ухвалою від 02.06.2025 року Салтівський районний суд міста Харкова прийняв позов до розгляду та відкрив провадження у справі № 643/8098/25, розгляд справи вирішив здійснювати в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, судове засідання призначив на 23.06.2025 року.

20.06.2025 року позивачем подано заяву, відповідно до змісту якої просить суд провести розгляд справи без його участі.

20.06.2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач заперечує проти позовної заяви та вважає її помилковою і поданою внаслідок негативних емоційних переживань, які не відображають внутрішньої волі до припинення шлюбних правовідносин. Крім того, про помилковість позовної заяви вказує помилковість інформації, яка в ній наведена, неповнота цієї інформації. Відповідач зазначає, що дружина дійсно 15 червня 2022 року виїхала з України за кордон, що підтверджується довідкою Державної прикордонної служби. У цей час відповідач проживав у м. Харкові. Причиною від`їзду було перебування дитини за кордоном з матір`ю відповідача. Крім того, відповідач вказує на те, що до березня 2023 року вони дійсно не бачилися, але потім дружина приїхала на короткий час і 27 березня 2023 р. вони придбали у спільну сумісну власність нерухоме майно з метою майбутнього переїзду і спільного проживання там. Наступного разу дружина приїхала до нього на кілька тижнів літом 2023 року, і в цей час вони знову проживали сім`єю у Закарпатській області у м. Сваляві. Наступний приїзд позивача відбувся аж у червні 2024 року, що було пов`язано з хворобою їх спільної доньки. Під час приїзду позивача вони також спільно проживали сім`єю у м. Берегові. У зв`язку з хворобою доньки 5 жовтня 2024 року відповідач виїхав за кордон до Німеччини, де відтоді й дотепер проживає разом з позивачем і донькою в одній квартирі. На теперішній час сторони також проживають разом, ведуть спільне господарство. Крім того, відповідач зазначає, що вони спільно одержують доходи і здійснюють витрати. Після подання позовної заяви це не змінилося. Відповідач вважає, що час на примирення надавати не потрібно. При цьому, відповідач вказує на те, що в інтересах сім`ї і дитини необхідно відмовити у задоволенні позову, поставивши психологічно у цьому питанні крапку, щоб до нього не повертатися. Таким чином, підстав для розірвання шлюбу, на які посилається позивач немає. У зв`язку з цим, відповідач вважає, що у позовній заяві твердження не доведені, сформовані під впливом шаблону, який міститься в кабінеті підсистеми Електронного суду.

23.06.2025 року розгляд справи відкладено на 22.07.2025 року.

У судове засідання 22.07.2025 року сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07 червня 2008 року між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 , зареєстрований шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 461.

Сторони від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Сімейне життя позивача та відповідача не склалось, фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, сім`я розпалася та існує формально, примирення подружжя неможливе, а подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу.

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Положеннями ч. ч. 3 та 4 ст. 56 СК України унормовано, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей.

Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Положеннями ч. 1 ст. 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.

З аналізу ч. 1 ст. 111 СК України вбачається, що заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців, як це визначено ч. 7 ст. 240 ЦПК України.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 14.01.2020 у справі № 200/952/18, від 10.06.2020 у справі № 643/5316/18.

Таким чином, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

З огляду на вищевикладене, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу і заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній його волі, а розірвання шлюбу не призведе до порушення особистих та майнових прав сторін, суд вважає, що збереження сім`ї буде носити формальний характер.

Доводи відповідача в частині того, що позовна заява є помилковою та подана внаслідок негативних емоційних переживань позивача, які не відображають його внутрішньої волі до припинення шлюбних правовідносин суд до уваги не приймає, оскільки позивач скористався своїм диспозитивним правом на подання позовної заяви про розірвання шлюбу, що свідчить про його бажання та намір розірвати шлюб із відповідачем. При цьому, жодних заяв про відмову від позову, відкликання позовної заяви чи залишення заяви без розгляду від позивача до суду не надходило, проте позивачем була подана заява про розгляд справи за його відсутності за наявними у справі матеріалами, що вказує на відсутність можливості примирення між сторонами.

Щодо наведених відповідачем доводів в частині відсутності підстав для розірвання шлюбу, на які посилається позивач, твердження якого не доведені та сформовані під впливом шаблону, суд зазначає, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. З огляду на поданий позов, позивач не має наміру зберігати шлюб, а навпаки виявив бажання розірвати укладений шлюб із відповідачем.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що не відповідає нормативному визначенню змісту шлюбних відносин та є неприпустимим у демократичному суспільстві, у зв`язку з чим викладені відповідачем у відзиві на позов доводи не є підставою для відмови у розірванні шлюбу, а відтак судом до уваги не приймаються.

Підсумовуючи вищевикладене суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Подальше перебування позивача у шлюбі з відповідачем порушує його вільне волевиявлення припинити цей шлюб, що узгоджується із вимогами сімейного законодавства.

Приймаючи до уваги що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача і після розірвання шлюбу не будуть порушені його особисті та майнові права, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

2. Розірвати шлюб, зареєстрований 07 червня 2008 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 461.

3. Згідно зі ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

4. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

5. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).

7. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ).

Повне рішення складено 22.07.2025 року.

Суддя Н.В. Новіченко