ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6528/24 Номер провадження 22-ц/814/2437/25Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е. М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Ванда А.М.,

з участю представника ГУ ПФУ в Полтавській області - Рогози Х.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 06 лютого 2025 року, постановлене суддею Сініциним Е.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

17.06.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ГУ ПФУ в Полтавській області про стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку на його користь 3% річних у розмірі 18 766,64 грн. та інфляційні втрати у розмірі 71 206,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є військовим пенсіонером. Із 2005 року він перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію за вислугою років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, що підтверджується пенсійним посвідченням.

Пенсія призначена та виплачується виходячи з грошового забезпечення в основному розмірі 85% грошового забезпечення, про що свідчать матеріали пенсійної справи.

12.05.2022 Полтавським окружним адміністративним судом у справі №440/2093/22 визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку із 01.04.2019 основного розміру пенсії з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення на підставі довідки Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції №772/4.3/8-21 від 28.09.2021 про грошове забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019 та зобов`язано здійснити відповідний перерахунок та виплату пенсії станом на 05.03.2019, з урахуванням виплачених сум.

На виконання указаного судового рішення ГУ ПФУ в Полтавській області проведено перерахунок пенсії, сума доплати (заборгованості) пенсії за період із 01.04.2019 по 31.06.2022 складає 120 347,82 грн, однак зазначена сума позивачу так перерахована і не була, що послугувало підставою неодноразово звернення позивача до суду із позовами про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 440/2093/22.

Із огляду на те, що до цього часу рішення суду у справі №440/2093/22 залишається невиконаним, вважає наявними підстави для стягнення з ГУ ПФУ в Полтавській області за рахунок коштів державного бюджету на його користь 3% річних та інфляційні втрати у загальному розмірі 89 973,59 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 06.02.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Полтавській області про стягнення 3% річних, інфляційних збитків за невиконання грошового зобов`язання за рішенням суду задоволено частково.

Стягнуто із Державного бюджету України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів із відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 3% річних у сумі 7 236,16 грн., інфляційні втрати у сумі 23 081,09 грн.

Стягнуто із ГУ ПФУ в Полтавській області на користь держави суми судового збору в розмірі 408,12 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що відповідач допустив неналежне виконання грошового зобов`язання за судовим рішенням (справа №440/2093/22), що є підставою для застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України. При цьому, суд першої інстанції не у повній мірі погодився із наданим позивачем розрахунком, визнавши наявними підстави для стягнення нарахувань за період із 14.06.2022 по 31.12.2022 за інфляційними втратами у сумі 23 081,09 грн. та 3% річних у сумі 7 236,16 грн.

Відповідач ГУ ПФУ в Полтавській області оскаржив рішення районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати в частині задоволених вимог та відмовити у задоволенні позову.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідачем виконано рішення суду, проведено перерахунок пенсії та здійснено виплату в межах бюджетних асигнувань. Тобто працівниками ГУ ПФУ в Полтавській області вчинено усі дії, спрямовані на виконання рішення суду, в межах та в спосіб передбачений чинним законодавством України. При цьому, у спірних правовідносинах питання компенсації позивачу майнових втрат за невиконання судового рішення врегульовано спеціальними нормами закону, а тому вимоги позивача вважає передчасними.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.06.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 20.06.2025.

03.07.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване. Розгляд справи просить проводити за його відсутності.

У суді апеляційної інстанції представник ГУ ПФУ в Полтавській області доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.

Інші учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, що з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 є підполковником внутрішньої служби; отримує пенсію за вислу років, що призначена із 31.10.2006./а.с.18/

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2022 (справа №440/2093/22) визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку з 01.04.2019 основного розміру пенсії з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення на підставі довідки Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції №772/4.3/8-21 від 28.09.2021 про грошове забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок ОСОБА_1 з 01.04.2019 у розмірі 85 відсотків від суми грошового забезпечення на підставі довідки Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції №772/4.3/8-21 від 28.09.2021 про грошове забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019, із урахуванням раніше виплачених сум./а.с.21-24/

Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 10.11.2022 та від 06.01.2023 (справа №440/2093/22) зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду протягом 30 днів з дня отримання цієї ухвали звіт про повне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2022 у справі №440/2093/22 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії./а.с.25-26, 27-28/

Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 15.03.2023, від 08.06.2023, від 15.09.2023, від 12.02.2024 (справа №440/2093/22) зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду протягом 60 днів з дня отримання цієї ухвали звіт про повне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2022 у справі №440/2093/22 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії./а.с.29-30, 31-32, 33-34, 35-36/

Згідно із розрахунком на доплату (виплату утримання) пенсії за пенсійною справою №N/А8146, розмір стягнення на користь ОСОБА_1 становить 120347,82 грн./а.с.37/

Позивачем надано розрахунки інфляційних збитків та 3% річних, за період з 01.04.2019 (дати початку перерахунку пенсії, відповідно до судового рішення) та до 14.06.2024 (дати звернення позивача до суду із даним позовом) згідно із яким, сума 3% річних складає 18766,64 грн., інфляційних нарахувань складає 71206,95 грн., а всього - 89973,59 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із підстав доведеності неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання, що є підставою для стягнення нарахувань у порядку частини другої статті 625 ЦК України.

При цьому, суд першої інстанції не погодився у повній мірі зі складеним позивачем розрахунком нарахувань, указавши, що обов`язок відповідача виник із 14.06.2022 (дати набрання судовим рішенням законної сили), а тому розрахунок позивача потребує корегування. Так, кількість прострочених днів, пов`язаних з невиконанням рішення суду дорівнює 732: за період часу з 14.06.2022 по 31.12.2022 - 201 день, з 01.01.2023 по 31.12.2023- 365 днів, з 01.01.2024 по 14.06.2024 - 166 днів.

Тому виходячи від розміру суми заборгованості, яка склала 120347,82 грн., районний суд дійшов висновку, що до стягнення підлягає 3% річних у розмірі 7236,16 грн. та інфляційні втрати, які склали 23 081,09 грн., а всього 30317,25 грн.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 11, частини першої статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього відповідно до закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду (пункти 1, 2, 8 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба є діяльністю на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Верховний Суд керується тим, що при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Предметом цього позову є стягнення процентів за безпідставне збереження коштів, три відсотки річних та інфляційні витрати за невиконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 263 КАС України справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Отже, на правовідносини щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат поширються юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних, передбачене статтею 625 ЦК України, є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги, а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.02.2021 у справі №520/17342/18, дійшла висновку про те, що ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

За результатом аналізу частини п`ятої статті 21, частини першої статті 19 КАС України у їх поєднані можна дійти висновку, що юрисдикція спору про відшкодування моральної шкоди із суб`єкта владних повноважень визначається як за правовою природою правовідносин, зокрема публічно-правових, так і у зв`язку з тим, чи пред`явлено позов про відшкодування моральної шкоди в одному проваджені з вимогою про вирішення публічно-правового спору.

Ураховуючи те, що спір щодо нарахування, сплати та перерахунку соціальних виплат підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, спір за позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі статті 625 ЦК України також підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

Отже, ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених вказаною статтею грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначені правові висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021 у справі №520/17342/18, від 04.03.2020 у справі №757/63985/16, у постанові Верховного Суду від 08.03.2023 у справі №570/4129/20.

Європейський суд з прав людини у справі «Дія 97» проти України» (заява №19164/04, рішення від 21.10.2010, пункт 47) указував, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справах «Каньєте де Хоньї проти Іспанії» (), заява № 55782/00, п. 36, ECHR 2002-VIII; «Гору проти Греції» (№ 3) (Gorou v. Greece (no. 3)), заява № 21845/03, п. 27, від 22 червня 2006 року; «Михолапа проти Латвії» (Miholapa v. Latvia), зава № 61655/00, п. 24, від 31 травня 2007 року, та «Андрєєва проти Латвії» (Andrejeva v. Latvia) [ВП], заява № 55707/00, п. 99, ECHR 2009-…).

Із огляду на викладені норми матеріального права, установивши, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення коштів у зв`язку з невиконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2022 у справі №440/2093/22, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір виник унаслідок несвоєчасного виконання судового рішення у адміністративній справі, а тому вимоги позивача підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною першою статті 256 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до частини четвертої статті 377 ЦПК України, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення районного суду із постановленням нового, яким провадження у справі закрити, роз`яснивши позивачу право протягом десяти днів із дня отримання постанови звернутися до Полтавського апеляційного суду із заявою про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якої віднесено розгляду такої справи.

Керуючись ст.ст.367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.4, 377 ч.2, 255 ч.1 п.1, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2025 року скасувати.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення 3% річних, інфляційних збитків за невиконання грошового зобов`язання за рішенням суду - закрити.

Роз`яснити позивачу право протягом десяти днів із дня отримання постанови звернутися до Полтавського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Попередити про те, що у разі неподання заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією, після закінчення строку на її подання, матеріали справи будуть повернуті до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.07.2025.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак