справа № 492/433/25
Провадження № 2/492/623/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді Череватої В.І.

за участю секретаря Григорович С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Арцизі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 12 000,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 60 000, гривень.

В позовній заяві зазначено, що 29.12.2024 року о 15 годині 30 хвилин, за адресою: Одеська область, Болградський район, м. Арциз, вул. Будівельників, буд. 23, біля парадної № 3, відповідач ОСОБА_2 спричинив позивачу тілесні ушкодження у вигляді: закритої внутрішньочерепної травми у вигляді струсу головного мозку, синця позадньо - внутрішній поверхні правого ліктьового суглобу, синця позадньо-внутрішній поверхні лівого ліктьового суглобу; синця по внутрішній поверхні середньої третини лівого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Внаслідок протиправних дій відповідача, пов`язаних із ушкодженням здоров`я, позивачу завдана матеріальна і моральна шкода. Матеріальна шкода полягає у витратах, які позивач понесла на лікування від нанесеного їй ушкодження здоров`я, на придбання ліків та проведення обстеження вона витратила 12 000,00 гривень. Моральна шкода виразилась у фізичному болю та душевних стражданнях, завданих ушкодженням здоров`я. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 60 000,00 гривень, виходячи із глибини її душевних страждань з огляду на її похилий вік. При визначенні розміру шкоди слід врахувати тривалість її страждань. Крім цього, слід врахувати зухвалий характер протиправних дій відповідача відносно позивача.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І.

Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області Череватої В.І. від 16 квітня 2025 року, прийнято до провадження та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 05 травня 2025 року, закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Представник позивача адвокат Зайцев М.П. на відео зв`язок не вийшов.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просила суд розглянути справу за відсутності її представника, позов підтримала повністю та просила суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, звернувся до суду з запереченнями на позов, згідно яких просив суд у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених в запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, свідка, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно висновку експерта № 1 від 05.02.2025 року, при огляді, і згідно даним медичної документації, у підекспертної ОСОБА_1 , виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита, внутрішньочерепна травма у вигляді струсу головного мозку; синець по задньо-внутрішній поверхні правого ліктьового суглобу; синець по задньо-внутрішній поверхні лівого ліктьового суглобу; синець по внутрішній поверхні середньої третини лівого плеча. Наявні тілесні ушкодження, могли виникнути в результаті дії тупого предмету, можливо при механізмі вказаному постраждалою, тобто кулака, а також при падінні і удару потилицею о твердий предмет. Наявне тілесне ушкодження, у вигляді закритої внутрічерепної травми у вигляді струсу головного мозку, не було небезпечними для життя, потягло за собою розлад здоров`я тривалістю більше 6 і не більше 21 днів, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ 1995р.) відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження, з короткочасним розладом здоров`я. Тілесні ушкодження, у вигляді синців, як по одинці так і в сукупності, не були небезпечним для життя, не тягнуть за собою розлад здоров`я, і за цим критерієм, згідно п. 2.3,5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ 1995р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Описані тілесні ушкодження могли виникнути незадовго до надходження ОСОБА_1 в лікарню, і тому могли виникнути у вказаний в постанові строк, тобто 29.12.2024 року. Так як в наявних тілесних ушкодженнях ознак пошкоджуючого предмету не відобразилося, висказатися яким саме предметом, нанесені тілесні ушкодження не має можливості. Не виключається виникнення наявних тілесних ушкоджень при механізмі вказаному постраждалою, тобто кулака, а також при падінні. По кількості тілесних ушкоджень можна припустити, що мало місце не менш 4 точок прикладання травмуючої сили. По локалізації наявних тілесних ушкоджень, можна припустити що під час отримання тілесних ушкоджень, постраждала була звернута, спиною до пошкоджуючого предмету.

Як вбачається з копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000001 від 01.01.2025 року, 29.12.2024 року, приблизно о 14:00 годині, ОСОБА_1 , біля кладової будинку АДРЕСА_1 було спричинено тілесні ушкодження.

Згідно копії постанови від 02.01.2025 року, залучено ОСОБА_1 до судового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000001 від 01.01.2025 року, в якості потерпілої.

Як вбачається з відповіді Відділення поліції № 1 Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області, наданої на запит суду, кримінальне провадження № 0000001 від 01.01.2025 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України за заявою ОСОБА_1 , закрито, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Як вбачається з копії постанови про закриття кримінального провадження від 07.02.2025 року, досудовим розслідуванням було встановлено, що 29.12.2024 року, приблизно о 14:00 год. ОСОБА_1 , біля кладової будинку АДРЕСА_1 було спричинено тілесні ушкодження. Вказана заява була зареєстрована 31.12.2024 р. до ЖЄО ВП № 1 Белградського РВП ГУНП в Одеській області за № 6377, а потім до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 01.01.2025 р. з попередньою правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 125 КК України - умисне спричинення легких тілесних ушкоджень. Допитана в якості свідка ОСОБА_3 - донька потерпілої ОСОБА_1 пояснила, що про отримання гр. ОСОБА_1 тілесних ушкоджень дізналася зі слів самої потерпілої. Безпосереднім свідком події вона не була. Допитано в якості свідка ОСОБА_2 , який повідомив, що 29.12.2024 р. між ним та ОСОБА_1 дійсно відбулася сварка, але удари він їй не наносив, а тілесні ушкодження вона отримала по власній необережності, оскільки оступилася з порогу, який мав висоту 50-60 см., і впала на спину. Допитано в якості свідків мешканців будинку - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які не є прямими свідками події, самої бійки не бачили, а лише чули крики жіночого та чоловічого голосів на подвір`ї.

Вивчивши матеріали кримінального провадження дізнавач прийшла до висновку, що покази свідка ОСОБА_3 , відповідно до ч. 6 ст. 97 КПК України, являються показання отриманими з чужих слів, тому не можуть бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджуються іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті. Згідно висновку експерта № 1 від 05.02.2025 р., у ОСОБА_1 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита, внутрішньочерепна травма у вигляді струсу головного мозку; синець по задньо-внутрішній поверхні правого ліктьового суглобу; синець по задньо-внутрішній поверхні лівого ліктьового суглобу; синець по внутрішній поверхні середньої третини лівого плеча. Наявні тілесні ушкодження могли бути спричинені в результаті дії тупого предмету, можливо при механізмі вказаному постраждалою, тобто кулака, а також при падінні і ударом потилицею о твердий предмет. Наявне тілесне ушкодження у вигляді закритої внутрічерепної травми у вигляді струсу головного мозку, яке не було небезпечними для життя, потягли за собою розлад здоров`я тривалістю більше 6 днів і не більше 21 дня та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді синців, як по одинці так і в сукупності, не були небезпечним для життя, не тягнуть за собою розлад здоров`я, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Не виключається утворення даних тілесних ушкоджень 29.12.2024. По локації наявних тілесних ушкоджень, можна припустити, що під час отримання тілесних ушкоджень, постраждала була звернута спиною до травмуючого предмету.

07.01.2025 р. на підставі висновку судово-медичної експертизи начальником сектором дізнання ВП № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області винесено постанову про зміну кваліфікації з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України.

Під час досудового розслідування жодній особі не повідомлено про підозру.

Якщо брати до уваги покази потерпілої ОСОБА_1 , то ОСОБА_2 наніс їй два удари: один в маківку голови, та один в груди. При цьому при проведені експертизи в місцях нанесення ударів жодних тілесних ушкоджень експертом не виявлено та не зафіксовано.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не може бути притягнутий як обвинувачений інакше ніж на підставах і в порядку, встановлених законом.

Також відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Обов`язковими ознаками кримінального правопорушення є об`єкт, суб`єкт, об`єктивна сторона та суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного із зазначених ознак, не може розглядатися як кримінальне правопорушення, тобто передбачене Кримінальним Кодексом України суспільне небезпечне діяння, за яке санкцією відповідної статті Кримінального Кодексу України передбачено відповідне покарання.

Суб`єктивна сторона злочину, що розглядається, характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст. 125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним за ст. 125 КК України.

Таким чином, під час досудового розслідування було встановлено, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки такі тілесні ушкодження як: закрита, внутрішньочерепна травма у вигляді струсу головного мозку; синець по задньо-внутрішній поверхні правого ліктьового суглобу; синець по задньо - внутрішній поверхні лівого ліктьового суглобу; синець по внутрішній поверхні середньої третини лівого плеча, утворилися у потерпілої ОСОБА_1 в результаті падіння, а не в результаті прямого нанесення ударів.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила суду, що є донькою потерпілої ОСОБА_1 . Відповідач не спілкується з ними з 2020 року. Коли виник конфлікт, вона не бачила сам факт нанесення побоїв відповідачем позивачу, вона прийшла через 10 хвилин після того, як позивачу були нанесені побої і викликала швидку допомогу, та повідомила, що біля кладової відповідач ОСОБА_2 побив ОСОБА_1 . Безпосереднім свідком події вона не була.

Судом не приймаються до уваги заперечення на позов, надані відповідачем ОСОБА_2 , оскільки відсутні докази про їх надсилання іншій стороні.

Щодо стягнення на користь позивача завданої матеріальної шкоди, суд приходить до наступного висновку.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З точки зору закону для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме: наявність протиправної поведінки; факт понесення збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Слід зазначити, що позивач в позовній заяві зазначає про розмір майнової шкоди в сумі 12 000,00 грн., що, на думку позивача, підлягає до стягнення з тих підстав, що відповідачем позивачу були заподіяні тілесні ушкодження, у зв`язку з чим позивач понесла витрати на лікування від нанесеного їй ушкодження здоров`я на придбання ліків та проведення обстеження.

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. ст. 77 79 ЦПК України, докази повинні бути належними, допустими та достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не може брати до розгляду та ухвалювати рішення на підставі доказів, що не стосуються предмета доказування.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано суду жодних доказів чи документів, які б вважалися належними та допустимими доказами заподіяння саме відповідачем матеріальної шкоди позивачу, розмір якої заявлено позивачем, не надано доказів, які свідчать про те, що саме відповідачем заподіяні тілесні ушкодження позивачу, зокрема, відповідного вироку суду, не надано направлення лікаря на лікування, у зв`язку з чим позивачкою придбані ліки на лікування, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Крім цього, позивач просить стягнути на її користь з відповідача моральну шкоду у сумі 60 000,00 гривень.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди позивач посилалася на те, що моральна шкода виразилась у фізичному болю та душевних стражданнях, завданих ушкодженням здоров`я, розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 60 000,00 гривень, виходячи із глибини її душевних страждань з огляду на її похилий вік, зухвалий характер протиправних дій відповідача відносно позивача.

На підтвердження вказаних обставин позивачем долучено до позовної заяви копію висновку судово-медичної експертизи; копію витягу із єдиного реєстру досудових розслідувань, копію постанови про визнання позивача потерпілою у кримінальному провадженні.

При цьому, визначення розміру грошового відшкодування в сумі 60 000,00 гривень, суд вважає необґрунтованим за відсутності доведеності завдання моральної шкоди.

Сам лише факт визнання позивача потерпілою у кримінальному правопорушенні, за відсутності відповідного вироку суду, за яким буде встановлено, що саме відповідачем було заподіяно позивачу шкоду, не є належним доказом втрат немайнового характеру позивача внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями особи, моральних переживаннях у зв`язку з порушенням цивільних прав, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями відповідача їй завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача та вини відповідача в заподіянні моральної шкоди, не зазначила з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження дійсності факту спричинення їй моральної та матеріальної шкоди незаконними діями відповідача, а тому в задоволенні позову в цій частині також слід відмовити, оскільки позивачем не представлено до суду переконливих доказів щодо заподіяння моральної шкоди, наслідком чого має бути стягнення вказаної суми моральної шкоди на його відшкодування.

Відмовляючи у задоволенні позову у цій частині, суд бере до уваги, що позивачем не надано доказів на підтвердження вимог про те, що діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка спричинила моральні страждання, що виникли в зв`язку з ушкодженням її здоров`я.

За таких обставин, суд вважає, що доводи позивача ОСОБА_1 про необхідність відшкодування їй моральної шкоди, не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтями 12, 77, 79, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Наведені норми права позивачем не дотримано, доказів, які б підтверджували наявність складових для відшкодування моральної шкоди, не надано.

Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що необхідно у позові відмовити у повному обсязі.

Таким чином, встановивши, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги, суду не надала, суд доходить обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1188 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10, 13, 76 - 81, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Черевата В.І.