КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/123/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 лютого 2025 року у складі судді Баличевої М.Б.,

у цивільній справі за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі: Вишгородської районної державної адміністрації до Димерської селищної ради, ОСОБА_1 , третя особа: державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою лісового фонду,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року керівник Вишгородської окружної прокуратури Київської області звернувся у суд із позовом до Димерської селищної ради, ОСОБА_1 , у якому з урахуванням у подальшому поданої заяви про зміну предмету позову просив: витребувати на користь держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації із незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,4087 га з кадастровим номером :16:118:0704 та вирішити питання судових витрат.

Вимоги обґрунтовано тим, що Вишгородською окружною прокуратурою Київської області при виконанні повноважень встановлено порушення інтересів держави під час відведення земельної ділянки за рахунок земель лісогосподарського призначення, які знаходяться у Вишгородському районі Київської області.

Рішенням Сухолуцької сільської ради від 17 грудня 2004 року №78-15-04 «Про надання та вилучення земельних ділянок» в тому числі й ОСОБА_1 виділено земельну ділянку площею 0,55 га, із них: 0,10 га по АДРЕСА_1 для утримання будинку та ведення підсобного господарства та 0,45 га в урочищі «Кружок» для ведення особистого підсобного господарства.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯМ №433860 на право власності на земельну ділянку площею 0,4087 га, кадастровий номер :16:118:0704, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в урочищі «Кружок», с. Сухолуччя, Вишгородський район, Київська область. Право власності на зазначену земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідачем не зареєстровано.

Окружною прокуратурою встановлено, що указане рішення Сухолуцької сільської ради про передачу земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства прийняте з порушенням вимог законодавства, оскільки спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель лісогосподарського призначення державної власності, які використовуються для ведення лісового господарства.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заступника керівника Київської обласної прокуратури просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності.

Вказує, що висновки суду першої інстанції про початок перебігу позовної давності у 2004 році з моменту вибуття спірної земельної ділянки з державної власності не ґрунтуються на вимогах законодавства та не підтверджуються наявними матеріалами справи, оскільки вони не містять доказів інформування ані прокурора, ані Вишгородської районної державної адміністрації, яка взагалі не була учасником спірних правовідносин, про факти порушень законності при прийнятті оскаржуваного рішення усупереч встановленому законодавством порядку.

Зазначає, що листом від 06 грудня 2023 року № 07-20/6102 Вишгородська районна державна адміністрація повідомила про те, що їй не було відомо про розпорядження землями лісового фонду державної власності, які за рішенням Сухолуцької сільської ради від 17 грудня 2004 року №78-15-04 надано у приватну власність відповідачу.

Звертає увагу, що станом на 2004 рік Вишгородська районна державна адміністрація не була наділена повноваженнями розпоряджатися землями лісогосподарського призначення, а отже не була зобов`язана і з`ясовувати будь-які обставини і підстави розпорядження такими землями іншими особами.

Вважає, що оскільки до Димерської селищної ради позовні вимоги не заявлено, а тому є підстави для відмови в задоволенні заяви її представника про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

У судовому засіданні прокурор Філіпенко О.І. просив апеляційну скаргу задовольнити.

Від Димерської селищної ради надійшло клопотання, у якому заявлено про розгляд справи без участі її представника.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. За наслідками відстеження відправлення судової повістки поштою установлено, що поштове відправлення йому не вручено у зв`язку з тим, що одержувач відсутній за вказаною адресою (а.с. 52 т.2).

При цьому, апеляційний суд враховує інформацію, яка викладена в долученому до справи поштовому конверті, адресованого ОСОБА_1 який містив ухвалу про відкриття апеляційного провадження й копію апеляційної скарги та повернувся без вручення з відміткою про не проживання адресата за вказаною адресою та додатково здійсненим записом - «помер» (а.с. 34 т.2).

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, з урахуванням повернення поштового відправлення, адресованого ОСОБА_1 з відміткою «помер», районним судом було зроблено запит до Вишгородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської обл. щодо реєстрації факту смерті відповідача (а.с.175 т.1).

Згідно долученої до справи відповіді Вишгородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області від 17 серпня 2024 року № 1962/30.18-22, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актовий запис про смерть на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутній (а.с. 178 т. 1).

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належно.

З огляду на викладене та керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи прокурора, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав до задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду не відповідає.

Зі справи убачається, що рішенням Сухолуцької сільської ради Вишгородського районну Київської області від 17 грудня 2004 року № 78-15-04 «Про надання та вилучення земельних ділянок» виділено громадянам земельні ділянки для утримання будинків, підсобних будівель та ведення особистого підсобного господарства згідно поданих заяв. ОСОБА_1 виділено земельну ділянку площею 0,55 га, із них: 0,10 га по АДРЕСА_1 для утримання будинку та ведення підсобного господарства та 0,45 га в урочищі «Кружок» для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 26-28 т.1).

На підставі вказаного рішення, ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯМ № 433860 на право власності на земельну ділянку площею 0,4087 га, кадастровий номер :16:118:0704 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в урочищі «Кружок», с. Сухолуччя, Вишгородський р-н, Київська область (а.с. 31 т.1)

Згідно інформації філії «Димерське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі - ДП «Ліси України») від 11 квітня 2023 року № 01-430 за матеріалами лісовпорядкування 1993, 2003, 2014 років, спірна земельна ділянка на момент прийняття спірного рішення сільської ради відносилася і дотепер відноситься до земель лісогосподарського призначення та накладається намежі частини кварталу№ 7 Ясногородського лісництва ДП «Димерське лісове господарство», правонаступником якого є ДП «Ліси України» в особі філії «Димерське лісове господарство» (а.с. 70-71 т. 1).

Факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення також повністю підтверджується інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» з долученими картографічними матеріалами, відповідно до яких земельна ділянка з кадастровим номером :16:118:0704 накладається на виділи № 22, № 24 кварталу № 7 Ясногородського лісництва ДП «Димерський лісгосп» (а.с. 29-30 т. 1).

Крім цього, площа та конфігурація виділів № 22, № 24 кварталу № 7 Ясногородського лісництва за матеріалами лісовпорядкування за 1993, 2003 роки відповідає площі та конфігурації виділів № 22, №24 кварталу № 7 Ясногородського лісництва за матеріалами лісовпорядкування за 2014 рік. Отже, площа та конфігурація виділів № 22, № 24 кварталу № 7 Ясногородського лісництва не змінювалася, що підтверджується матеріалами лісовпорядкування за 1993, 2003, 2014 роки (лист-відповідь філії «Димерське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 25 грудня 2023 року № 1436/20.13-4-2023) (а.с. 78 т.1).

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 28 жовтня 2022 року № 944 «Про припинення Державного підприємства «Димерське лісове господарство» та затвердження складу Комісії з припинення» припинено Державне підприємство «Димерське лісове господарство» шляхом реорганізації, а саме приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», . Згідно пункту 8 Наказу ДП «Ліси України» є правонаступником прав та обов`язків ДП «Димерське лісове господарство» (а.с. 91-93 т.1).

Наказом ДП «Ліси України» від 05 січня 2023 року № 217 за філією «Димерське лісове господарство» закріплено майно, права та обов`язки, які передані за передавальним актом, затвердженим наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 05 січня 2023 року № 48 «Про затвердження передавального акту державного підприємства «Димерське лісове господарство» (а.с. 95 т.1).

Право постійного користування ДП «Ліси України» (як правонаступника ДП «Димерське лісове господарство») землями лісогосподарського призначення 7 кварталу Ясногородського лісництва, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, а саме проектом організації та розвитку лісового господарства Димерського держлісгоспу Київського державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» 1994 року, який затверджений Київським обласним та по м. Києву управлінням лісового та мисливського господарства, планшетом № 1 до лісовпорядкування 1993 року, проектом організації та розвитку лісового господарства Димерського держлісгоспу державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» 2004 року, який затверджений Київським обласним та по м. Києву управлінням лісового та мисливського господарства, планшетом № 1 до лісовпорядкування 2003 року Ясногородського лісництва ДП «Димерське лісове господарство» (а.с. 32-50 т. 1).

За проектами організації та розвитку лісового господарства ДП «Димерський лісгосп» Київського обласного управління лісового господарства 1994 та 2004 років, земельна ділянка лісогосподарського призначення має наступні таксаційні характеристики: галявина, лісові культури, елемент лісу - сосна звичайна(а.с. 32-50 т.1).

З листа філії «Димерське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 21 листопада 2023 року №96/20.13-2-ВЛ вбачається, що ДП «Димерське лісове господарство» не надавало погодження на вилучення земельної ділянки з вищевказаним кадастровим номером із постійного користування земель лісового фонду для відведення їх у приватну власність чи оренду, підприємство не здійснювало жодних дій щодо зміни цільового призначення земельної ділянки. Право постійного користування земельною ділянкою не припинялося. Також, з указаної відповіді вбачається, що цільове призначення земельної ділянки не змінювалося (а.с. 74-75 т.1).

Отже, з урахуванням викладеного та обставин справи, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки районного суду про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, що перебуває у постійному користування ДП «Ліси України», правонаступника ДП «Димерське лісове господарство», без виключення її із Державного лісового фонду України, а тому Сухолуцькою сільською радою Вишгородського району Київської області здійснено незаконне виділення земельної ділянки у приватну власність відповідача, без згоди землекористувача, без зміни її цільового призначення.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд взяв до уваги заяву Димерської селищної ради про застосування строків позовної давності та визнав, що Київська обласна прокуратура пропустила строк без поважних причин та не клопотала щодо його поновлення.

Між тим з таким висновком колегія суддів погодитися не може.

Предметом позову в цій справі є вимоги заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації про витребування з незаконного володіння відповідача ОСОБА_1 спірної земельної ділянки.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 2 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі статтями 167, 170 Цивільного кодексу України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Отже прокурором, який звернувся до суду з позовом, обрано такий спосіб судового захисту як витребування земельної ділянки.

За змістом статей 387, 388 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Тобто власник майна, який фактично позбавлений можливості володіти й користуватися цим майном в результаті його незаконного вибуття з володіння за наявності певних умов має право витребувати таке майно із чужого володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 916/3727/15.

Крім того апеляційний суд зауважує, що строк, у межах якого пред`являється позов як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу) Цивільним кодексом України визначено як позовну давність (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України), перебіг якої, відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Таким чином, протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом, а для визначення моменту виникнення права на позов важливою є також і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав

Подібний правовий висновок наведено у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 926/2260/19, від 24 квітня 2018 року у справі № 902/538/14.

Районний суд визнав доведеним сплив строку давності звернення прокурора у суд із заявленим позовом, проте такі висновки апеляційний суд визнає хибними, з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц дійшла наступних висновків: «..відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому, вирішуючи питання щодо дотримання строків звернення до суду за захистом своїх прав, апеляційному суду належало встановити коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення права держави на спірні земельні ділянки, натомість суд зосередився на тому, що вказав про відсутність доказів, які б засвідчили поважність причин пропуску строків позовної давності. Такої ж позиції дотримувався і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Разом з тим всупереч вимогам ч. 1 ст. 261 ЦК України суди належним чином не з`ясували, з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до суду з позовом в інтересах держави

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила».

Ухвалюючи рішення, районний суд визнав доведеним факт обізнаності Вишгородською районною державною адміністрацією про вибуття з комунальної власності держави спірної земельної ділянки у володіння відповідача з моменту прийняття сільською радою відповідного рішення у грудні 2004 року.

Між тим, районний суд залишив поза увагою, що на час прийняття указаного рішення, Вишгородська районна державна адміністрація не була наділена повноваженнями розпоряджатися землями лісогосподарського призначення, а тому не була зобов`язана перевіряти законність розпорядження такими землями іншими особами.

Не врахував районний суд під час вирішення спору й правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 488/5476/14-ц про те, що відповідно до положень ст.19 Закону України «Про прокуратуру» ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) перевірка відповідності актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами вимогам Конституції України та чинним законам дійсно є предметом прокурорського нагляду. Проте така перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів- також з власної ініціативи.

Отже, прокурор не зобов`язаний здійснювати перевірку додержання законів при винесенні будь-якого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування, а лише при наявності на це відповідних підстав.

Матеріалами справи установлено, що за наслідками відповідної перевірки, прокурору у листопаді 2023 року стало відомо про прийняття Сухолуцькою сільською радою незаконного рішення щодо передачі на користь відповідача земельної ділянки, яка відноситься до земель лісогосподарського призначення.

Окрім викладеного, поза увагою суду залишилося й таке.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами 4, 5 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як уже було встановлено, прокурор звернувся у суд із вимогою про витребування спірної земельної ділянки з незаконного володіння ОСОБА_1 , переданої йому на підставі незаконного рішення від 17 грудня 2004 року №78-15-04, ухваленого Сухолуцькою сільською радою, правонаступником якої є Димерська селищна рада.

Водночас вимогу про застосування строків позовної давності заявлено Димерською селищною радою, яка з урахуванням змін предмету позову, не є відповідачем за вимогами про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності яким не подано.

Таким чином у даній справі районним судом необґрунтовано, у відсутність правових підстав задоволено заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, подану Димерською селищною радою.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Велика Палата Верховного Суду у п. 140 постанови від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц зробила наступний висновок: « Велика Палата Верховного Суду також нагадує, що у спорі з декількома належними відповідачами, у яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 139) та від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66). Зокрема, висновок про дотримання або пропущення позовної давності суд має робити щодо кожної позовної вимоги окремо».

Отже, районний суд, вирішуючи спір правомірною визнав, що обраний прокурором спосіб захисту відповідає обставинам справи, ґрунтується на вимогах Закону і є адекватним змісту порушеного права, однак не звернув увагу на вищевказане та помилково відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатами розгляду справи, рішення суду першої інстанції скановано, а позов Київської обласної прокуратури задоволено, а тому з відповідача ОСОБА_1 на її користь підлягає стягненню судовий збір повзаний з розглядом справи в сумі 13 420 (5 368 + 8052).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 лютого 2025 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Витребувати на користь держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації із незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,4087 га з кадастровим номером :16:118:0704.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київської обласної прокуратури судовий збір у сумі 13 420 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 липня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: