Справа № 214/6707/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 липня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді, - Сіденка С.І.,

при секретарі судового засідання, - Розстальної К. В.,

за участю позивача, - ОСОБА_1

представника позивача, - адвоката Вязанкіної Н.П.

представника відповідача, - Ромащенко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради про визнання членом сім`ї наймача, визнання права користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в подальшому уточнивши вимоги (а. с. 68 - 71), просила суд визнати її членом сім`ї наймача ОСОБА_2 та визнати за позивачем право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до ордеру на житлове приміщення № 1406 від 09.04.1986, виданого виконавчим комітетом Саксаганської Ради народних депутатів м. Кривого Рогу на підставі рішення виконкому № 14/3 від 27.07.1986 ОСОБА_2 на сім`ю з однієї людини надано право на заняття житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач є рідною сестрою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті сестри питанням організації церемонії та поховання займалася позивач, оскільки остання багато років проживала разом з померлою у вказаній квартирі. За час спільного проживання у цій квартирі з 2017 року позивач з сестрою вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, разом планували покупки, за спільні кошти придбали речі та побутову техніку, разом святкували дні народження та свята, приймали спільну участь у сплаті за комунальні послуги, здійснювали поточний ремонт, утримували квартиру у належному стані, виконували всі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, передбачені ст. 64 Житлового Кодексу. У позивача з померлою її сестрою були дуже добрі дружні сімейні відносини, сестра дуже довіряла позивачу, більш близької та рідної людини, ніж позивач, у неї не було.

Позивач вказує, що у позасудовому порядку вона не може вирішити питання щодо своєї реєстрації у квартирі, де постійно мешкає, оскільки серед документів, які особа подає органу реєстрації (в тому числі через ЦНАП) для реєстрації свого місця проживання, є документ, що підтверджує право на проживання у житловому приміщенні, адреса якого зазначається під час реєстрації.

Також у позовній заяві позивач ОСОБА_1 посилається на те, що вона вселилася до житлового приміщення, як член сім`ї наймача на законних підставах. Попередній наймач квартири її сестра ОСОБА_2 не заперечувала проти її вселення, більш того, потребувала фізичної та матеріальної підтримки. Дане житлове приміщення є постійним місцем проживання позивача.

З огляду на вказані обставини позивач звернулася до суду з даним позовом з метою захисту своїх цивільних (житлових) прав та інтересів.

У відзиві на позовну заяву Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими. Вказує, що позивачем був порушений порядок вселення, передбачений ст. 65 Житлового кодексу, оскільки наймач вправі в установленому порядку з письмової згоди всіх проживаючих разом з ним членів сім`ї провести вселення в займане ним жиле приміщення свого чоловіка, дітей, батьків, інших осіб.

Докази, що померлий наймач ОСОБА_2 за життя зверталася з заявою до житлово-комунальних підприємств про проведення реєстрації або вселення, або давала таку згоду позивачу на вселення в свою квартиру за адресою: АДРЕСА_1 відсутні, хоча мала таке право та можливість.

Крім того вказує, що єдиною підставою для вселення в квартиру комунальної власності є ордер, тому заселення без нього є самовільним. Тривалість користування самоуправно зайнятим приміщенням не надає будь-яких прав на нього (а. с. 78 - 79).

Представник Виконкому Саксаганської районної у місті ради у відзиві на уточнену позовну заяву заперечив проти позову у повному обсязі. Посилається на те, що Виконкомом, як органом приватизації, передача у приватну власність нерухомого майна за вказаною адресою не здійснювалася. При цьому, як вбачається з позовної заяви, позивач тривалий час проживала у спірній квартирі без реєстрації, що може свідчити про те, що сестра позивача ОСОБА_2 не мала наміру реєструвати у даній квартирі позивача. Також відсутні докази того, що сестра позивача зверталася до відповідних органів чи установ з питання проведення реєстрації позивача чи надавала згоду на вселення позивача у квартиру, при тому що мала таке право та можливість. Крім того, позивачем не надано жодних документів, що підтверджують право користування даною квартирою, законність її проживання в ній, а також згоду померлого наймача на вселення в квартиру. Вказує, що позивач самовільно зайняв спірну квартиру (а. с. 80 - 82).

Ухвалою від 11.09.2023 прийнято до розгляду та відкрити провадження у справі; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради (а. с. 22).

Ухвалою від 23.11.2023 залучено до участі у справі у якості співвідповідача Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради (50101, пл. Молодіжна, 1, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, ) (а. с. 40).

23.05.2023 позивачем ОСОБА_1 уточнено позовні вимоги та надано суду уточнену позовну заяву до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради про визнання членом сім`ї наймача, визнання права користування житловим приміщенням (а. с. 68 - 71).

Ухвалою від 16.10.2024 закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за обсягом вимог, заявлених в уточненій позовній заяві, призначено справу до судового розгляду по суті з викликом сторін, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.

В судовому засіданні позивач та її представник представник позов підтримали просили його задовольнити з підстав зазначених у ньому

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду показав, що декілька разів був у спірній квартирі в якій до своєї смерті проживала ОСОБА_4 , позивачка рідна сестра померлої в якої своїх дітей не було. Після смерті ОСОБА_4 її похоронами займалась ОСОБА_1 , останній раз в квартирі був декілька років тому, померла і позивач проживали разом, бачив в квартирі особисті речі ОСОБА_1 остання працювала в РТЦК потім в лікарні;

Допитаний в судовму засіданні свідок ОСОБА_3 суду показала, що знає позивачку ОСОБА_1 та знає померлу ОСОБА_4 була сусідкою, якийсь час проживали в одному підїзді. Чи постійно проживали разом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 свідок не знає проте часто їх бвчила разом, на ринку чи біля підїзду, з ОСОБА_5 бачилась часто;

Заслухавши пояснення учасників справи, покази сідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 перебуває на балансі Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради, що підтверджується відповідною довідкою про балансову належність (а. с. 39).

09 квітня 1986 року ОСОБА_2 було видано ордер № 1406 на право заняття нею вказаної однокімнатної квартири, у якому зазначено про відсутність інших членів сім`ї наймача (а. с. 10).

ОСОБА_2 17.08.2018 уклала з ТОВ «Житлосервіс-КР» договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за умовами якого ОСОБА_2 отримувала відповідні платні послуги за встановленими тарифами, як споживач, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 11 - 16).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 17 копія свідоцтва про смерть).

Позивач ОСОБА_1 з 04.01.2003 має зареєстроване місце проживання за іншою адресою: АДРЕСА_2 та є сестрою померлої ОСОБА_2 , що підтверджується паспортними даними позивача та відповідними свідоцтвами про народження та про укладення шлюбу (а. с. 8, 19, 20).

Зазначені обставини учасники судового розгляду не спростовували і не заперечували.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачено статтями 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом.

В ч. 1 ст. 5 ЖК України вказано, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

За положеннями ч.ч.1,2 ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно з ч.1 ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст.65 ЖК України, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку.

За положеннями ч. 1ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Таким чином, за змістом статтей 103, 106 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки зі згоди наймача, членів його сім`ї та наймодавця. Але досягнута домовленість між наймачем, членами його сім`ї та наймодавцем з приводу зміни договору найму житлового приміщення сама по собі правових наслідків не має, доки вона не знайде свого офіційного закріплення у рішенні відповідного органу, до компетенції якого належить вирішення таких питань. Та тільки після рішення відповідного органу зміни до договору найму житлового приміщення набирають юридичної сили.

За змістом вказаних норм, будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків наймача та членів його сім`ї (ст.64 ЖК), члени сім`ї заміщують наймача в договірних правовідносинах найму. Тому право вимагати зміни договору в цих випадках має будь-хто з членів сім`ї наймача, які залишились проживати у приміщенні. Судовому розгляду, зокрема, підлягають спори у випадку, якщо наймодавець або орган, який вирішує питання щодо внесення змін в договір найму, не визнає в якості члена сім`ї наймача особу, яка поставила питання про визнання її наймачем за договором, а також у випадку відмови інших членів сім`ї у згоді на зміну договору.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.1985, , вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

За обставинами справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є сестрою ОСОБА_2 , яка була наймачем спірної квартири.

Позивачка у позовній заяві стверджує, що вона проживала із своєю сестрою ОСОБА_2 у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 однією сім`єю з 2017 року по день смерті останньої.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 сформульовано такі висновки: у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України).

Водночас під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні, наявність згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між згаданими особами, наймачем і членами сім`ї, які проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини, які мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем.

Подібні висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2020 року у справі № 205/6201/17, від 16 січня 2023 року у справі № 523/1756/20.

Проте у матеріалах справи відсутні докази наявності письмової згоди ОСОБА_2 на вселення позивачки у спірну квартиру.

Матеріали справи також не містять доказів того, що позивачка ставила питання щодо своєї реєстрації у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до дати смерті наймача житлового приміщення ОСОБА_2 .

Крім того, судом встановлено, що позивачка з 04.01.2003 по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно зі ст. 31 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Відповідно до ст. 42 ЖК України милі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтями 42-1, 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першої статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством України.

Згідно з частинами першою, другою статті 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Згідно зі ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Матеріали справи не містять відомостей і про те, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

За таких обставин приватні інтереси ОСОБА_1 на забезпечення себе житловим примішенням за рахунок житла державного фонду без дотримання визначеного законом порядку безоплатного забезпечення житлом та поза встановленої законом процедури, суперечать загальному суспільному інтересу у збереженні правопорядку та забезпеченні рівності всіх громадян у реалізації права на житло.

Крім того за матеріали справи не встановлено наявності письмової згоди наймача на вселення позивачки у спірну квартиру та не встановлено постійного її проживання у спірній квартирі, данні доводи позивача ґрунтуються на показах свідків але покази останніх є поверхневими та не підтверджують дану обставину.

Також позивачкою не доведено, що вона користуються нарівні з наймачем житла усіма правами і несла усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, несла солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору, як це передбачено ст. 64 ЖК України. Так само позивачкою не доведено факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків між нею та померлою ОСОБА_2 . В той же час, покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду № 129/2115/15-ц від 14 лютого 2018 року.

Також суд виходить із того, що для позивача ОСОБА_1 відсутні й підстави для застосування концепції «правомірних очікувань» у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, для відповідача відсутні такі умови: як пов`язаність з наслідками, на виникнення яких він законно міг сподіватися, наявність підстав у праві для захисту його прав, усталена судова практика.

В цьому контексті слід звернути увагу, що законні очікування є одним із проявів справедливості у праві й передбачають юридичну визначеність правового регулювання щодо суб`єктів права. Законні очікування - невід`ємна частина юридичної визначеності і полягають у тому, що якщо особа очікує досягнення певного результату, діючи відповідно до норм права, то має бути гарантований захист цих очікувань.

Дійсно, складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005; Рішення Конституційного Суду України від 31 березня 2015 року № 1-рп/2015).

Натомість в даному випадку у ОСОБА_1 не було підстав для застосування принципу правомірних очікувань, а саме визнання за нею права користування житловим приміщенням у судовому порядку, в той час як нею не використано позасудового порядку захисту своїх житлових прав, зокрема не дотримано позасудової процедури безоплатного забезпечення її житлом, що віднесено до дискреційних повноважень інших органів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість та передчасність позовних вимог ОСОБА_1 , а відтак відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог статті 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 141 ЦПК України відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76 - 81, 89, 247, 263-265, ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради про визнання членом сім`ї наймача, визнання права користування житловим приміщенням - відмовити.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач 1: Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, , місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Акликого, буд. 32.

Відповідач 2: Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради, , місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, буд. 1.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішеня виготовленно 24.07.2025 року.

Суддя Сіденко С.І.