Справа №: 343/440/25
Провадження №: 2/343/327/25
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року м.Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської області в складі:

головуючого судді Лицура І.М.,

секретаря судового засідання Бойків В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Калуського району Івано-Франківської області справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до ОСОБА_1 про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Укрнафта» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просили стягнути з відповідача на їх користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 250 747,05 грн., а також судові витрати по справі. Свої вимоги мотивували тим, що контрольно-ревізійною службою Західного нафтопромислового району Департаменту функціонального контролінгу ПАТ «Укрнафта», у відповідності до плану роботи на І півріччя 2024 року, проведено перевірку окремих питань фінансово-господарської діяльності структурного підрозділу ПАТ «Укрнафта» Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» за період з 01.01.2020 року по 01.03.2024 року, за результатами якої було видано акт перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності НГВУ «Долинанафтогаз» № 01/01/13/08/03-01/2/6 від 08.03.2024 року. В ході проведеної перевірки встановлено, що із 420 установок штангових свердловин насосних, що обліковуються на балансі НГВУ «Долинанафтогаз», як мінімум 214 одиниць основних засобів не відповідають вимогам п. 6.3.3 Стандартів організацій України № 11.2-4:2008 «Класифікація споруд та обладнання для видобутку нафти, конденсату і газу та вид робіт при їх експлуатації», та є розкомплектованими. При цьому, 209 одиниць установок штангових свердловин насосних, що обліковуються під звітом майстрів прокатно-ремонтного цеху експлуатаційного обладнання НГВУ «Долинанафтогаз», зокрема ОСОБА_1 , фактично є верстатами-качалками. Також, під час перевірки, відповідно до наказу НГВУ «Долинанафтогаз» від 20.02.2024 року № 51, було створено комісію та проведено позачергову інвентаризацію верстатів-качалок. В ході інвентаризації встановлено, що усі верстати-качалки є розкомплектовані, а на більшості з них відсутні інвентарні номери, що значно утруднило процес їх ідентифікації, що підтверджується протоколом позачергової інвентаризації верстатів-качалок від 06.03.2024 року. Окрім того, комісія провела додаткове фактичне зважування комплектуючих частин верстатів-качалок для встановлення кількісного показника (ваги) від нестачі і залишків, за результатами якого складено довідку про вагу комплектуючих до верстатів-качалок згідно паспортних даних та проведення фізичного зважування вагою ВК-ІК (інв. № 79025) від 06.03.2024 року. Згідно з п. 1 договору про повну індивідуальну відповідальність від 29.01.2020 року, укладеного з відповідачем, працівник, що займає посаду майстра з ремонту устаткування бригади № 1 з комплексного обслуговування i ППP нафтопромислового устаткування на об`єктах видобутку прокатно-ремонтного цеху експлуатаційного обладнання НГВУ «Долинанафтогаз», aбo виконує роботу безпосередньо пов`язану з прийманням, зберіганням i видачею товарно-матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей. Проведеною інвентаризацією матеріальних цінностей, що перебувають під звітом матеріально-відповідальної особи ОСОБА_1 , виявлено нестачу комплектуючих верстатів-качалок різних моделей на загальну суму 208 955,88 грн. та лишки комплектуючих на суму 325 030,76 грн. У відповідності до п. 3 договору про повну індивідуальну відповідальність, у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру збитків, завданих підприємству та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства. Згідно вимог постанови Кабінету міністрів України від 22.01.1996 року № 116 «Про затвердження Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей» із змінами і доповненнями, бухгалтерією НГВУ «Долинанафтогаз» було надано розрахунок суми відшкодування збитків від нестачі ТМЦ у ОСОБА_1 , що станом на 08.03.2024 року склала 250 747,05 грн. з ПДВ. Дані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Представники позивача згідно довіреностей № 01/01/07-295/д від 08.11.2024 року та № 01/01/07-345/д від 15.05.2025 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник згідно ордера на надання правничої допомоги серії АТ № 1076247 від 04.04.2025 року (а.с. 66) адвокат Коваленко О.В. в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні з наступних підстав. Згідно даних трудової книжки ОСОБА_1 , його 05.01.2016 року було переведено на посаду майстра з ремонту устаткування бригади № 1 з ремонту устаткування прокатно-ремонтного цеху експлуатаційного обладнання НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта». Згідно посадової інструкції майстра, що затверджена 25.06.2019 року, основними і безпосередніми його обов`язками є: забезпечення чіткої і безперебійної роботи виробничих потужностей ПРЦЕО по ремонту нафтопромислового обладнання. 29 січня 2020 року з ним було укладено новий договір про повну індивідуальну відповідальність, попередній було укладено 04.01.2016 року, тобто ще до призначення його на посаду. Договір про повну матеріальну відповідальність можна укладати у письмовій формі тільки з працівниками визначених категорій. Такий договір, укладений з особами, які займають посади, що не включені до Переліку категорій працівників, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, з котрими можна такі договори укладати, є недійсним. Сам по собі факт укладення з працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладення матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України.Позивачем не надало суду належних та допустимих доказів неправомірності дій відповідача ОСОБА_1 щодо заподіяння матеріальної шкоди та наявності його вини у заподіянні такої шкоди, взагалі не вказано, якими його діями чи бездіяльністю завдано шкоди підприємству. Також відповідач, в порушення вимог закону, не створив умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення збереження матеріальних цінностей, так як вони зберігалися на багатьох різних відкритих площадках в полях. Будь-якої нестачі товарно-матеріальних цінностей ОСОБА_1 не допускав. Фактично, ніякої нестачі і не встановлено, оскільки сума виявлених лишків перевищує суму нестачі, що пов`язано з помилками у веденні на підприємстві бухгалтерського обліку.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права та законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови що така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю працівника).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 134 вказаного кодексу, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Статтею 135-1 КЗпП України передбачено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт перший статті 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений.

При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Перелік вказаних посад і робіт, а також типовий договір про повну матеріальну відповідальність має бути затверджений в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Проте, чинною наразі є постанова Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, якою затверджено Перелік посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Договір про повну матеріальну відповідальність можна укладати у письмовій формі тільки з працівниками визначених категорій. Договір про повну матеріальну відповідальність, укладений з особами, які не включені до Переліку посад і робіт, з котрими можна такі договори укладати, є недійсним.

Сам по собі факт укладання з працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі за заподіяну шкоду за п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України.

Така правова позиція викладена у правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-16цс12 від 25 квітня 2012 року, де зазначено, що договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не вказані, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі за заподіяну з їх вини шкоди.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується трудовою книжкою, заведеною 09.08.1984 року (а.с. 20-26), що ОСОБА_1 26.08.2009 року прийнятий по переводу з Прикарпатського УБР до НГВУ «Долинанафтогаз» слюсарем-ремонтником, безпосередньо зайнятим на об`єктах видобутку нафти і газу по 4 розряду в прокатно-ремонтний цех експлуатаційного обладнання, а 05.01.2016 року переведений на посаду майстра з ремонту устаткування цього ж цеху.

Відповідно до посадової інструкції майстра бригади № 1 з ремонту устаткування прокатно-ремонтного цеху експлуатаційного обладнання, з якою ОСОБА_1 було ознайомлено 25.06.2019 року (а.с. 27-31), мета посади: забезпечення виконання доведених до бригади виробничих завдань із технічного обслуговування, огляду, випробування і капітального ремонту нафтового обладнання, капітального і поточного ремонту верстатів качалок, обладнання об`єктів системи видобування нафти і газу, з оптимальними витратами на ремонт, раціональним використанням нафтопромислового обладнання з дотриманням норм з охорони праці та протипожежної безпеки, охорони навколишнього середовища. Також майстер несе матеріальну відповідальність, яка визначається окремими наказово-розпорядчими корпоративними документами.

04 січня 2016 року та 29 січня 2020 року між структурним підрозділом ПАТ «Укрнафта» Нафтогазовидобувним управлінням «Долинанафтогаз» та ОСОБА_1 , який займає посаду майстра, було укладено договори про повну індивідуальну відповідальність (а.с. 32, 193), в яких зазначено, що працівник займає посаду майстра, безпосередньо пов`язану з отриманням, перевезенням, забезпеченням і використанням в процесі виробництва матеріальних цінностей та згідно яких останній приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження довірених йому підприємством, установою, організацією матеріальних цінностей.

Згідно акту перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності НГВУ «Долинанафтогаз» № 01/01/13/08/03-01/2/6 від 08.03.2024 року (а.с. 16-19), проведено позачергову інвентаризацію верстатів-качалок під звітом матеріально відповідальних осіб НГВУ «Долинанафтогаз» майстрів ПРЦЕО ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за період з 01.01.2020 року по 01.03.2024 року, за результатами якої було виявлено нестачу комплектуючих верстатів-качалок різних моделей на загальну суму 380 278,84 грн. та лишків комплектуючих на загальну суму 443 953,60 грн., з яких загальна сума нестачі під звітом майстра ОСОБА_1 склала 208 955,88грн., а загальна сума лишків - 325 030,76 грн.

Як вбачається з розрахунку суми відшкодування НГВУ «Долинанафтогаз» збитків в результаті нестачі товарно-матеріальних цінностей у ОСОБА_1 станом на 08.03.2024 року, їх розмір становить 250 747,06 грн. (а.с. 37).

З огляду на матеріали справи, судом встановлено, що посада майстра з ремонту устаткування в прокатно-ремонтному цеху експлуатаційного обладнання, як і виконувана робота, до Переліку посад і робіт, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, не належить, а тому наданий позивачем договір про повну матеріальну відповідальність від 29.01.2020 року не може бути підставою для матеріальної відповідальності ОСОБА_1 у повному розмірі заподіяної шкоди.

Більше того, первісний договір про повну індивідуальну відповідальність № 90 (а.с. 193) укладено з відповідачем 04.01.2016 року, тобто ще до переведення ОСОБА_1 на посаду майстра з ремонту устаткування.

Статтею 138 КЗпП України визначено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.

Разом з тим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що шкода заподіяна товариству, винними протиправними діями (бездіяльністю) відповідача ОСОБА_1 , оскільки згідно вказаного Переліку посад і робіт, посада ОСОБА_1 не відноситься до категорії працівників, з якими укладається договір про повну матеріальну відповідальність, а виконувана ним робота не є безпосередньо пов`язаною із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва товарно-матеріальних цінностей, що підтверджується його посадовою інструкцією.

Крім того, відповідно до укладеного договору про повну індивідуальну відповідальність, позивач зобов`язувався створити працівникові умови, необхідні для нормальної роботи та забезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей, чого зроблено не було, оскільки вказані цінності зберігалися на багатьох площадках в різних місцях і під відкритим небом.

Суд також враховує, що товарно-матеріальні цінності не були передані відповідачу у встановленому законом порядку. Так, в порушення вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 № 879 (із змінами та доповненнями), передача ОСОБА_1 товарно-матеріальних цінностей відбулася не на підставі акту приймання-передачі, а на підставі розписки матеріально-відповідальної особи майстра ПРЦЕО ОСОБА_5 (а.с. 180-188), у відповідності до якої він передав, а слюсар-ремонтник ПРЦЕО ОСОБА_1 прийняв товарно-матеріальні цінності в кількості 522 найменувань. В даній розписці зазначено, що інвентаризація цих товарно-матеріальних цінностей розпочата 04.12.2016 року. В цей час ОСОБА_1 вже 11 місяців працював майстром бригади № 1 з ремонту устаткування прокатно-ремонтного цеху експлуатаційного обладнання НГВУ «Долинанафтогаз», а в розписці його посада вказана як слюсар-ремонтник ПРЦЕО.

За вищевикладених обставин, враховуючи правову природу та юридичну силу укладеного сторонами договору про повну індивідуальну відповідальність від 29.01.2020 року, суд дійшов висновку, що такий не може бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги є недоведеними і в їх задоволенні слід відмовити.

При цьому суд, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивач вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в межах його середнього місячного заробітку не заявляв, то суд її не розглядає, що не перешкоджає в подальшому звернутися з такою вимогою.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Оскільки у задоволенні позову ПАТ «Укрнафта» відмовлено у повному обсязі, то судовий збір з відповідача стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, ст.ст. 130,134,135-1,138 КЗпП України, 81,89 ЦПК України, керуючись ст.ст. 259,263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до ОСОБА_1 про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Укрнафта», що знаходиться за адресою: 04053, м.Київ провулок Несторівський, 3-5, .

Відповідач: ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя: