ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 954/1039/24 Головуючий в суді І інстанції Гончаренко О.В.
Провадження № 22-ц/819/295/25 Доповідач Кутурланова О.В.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Кутурланової О.В.,
суддів:Воронцової Л.П.,
Склярської І.В.,
секретарОлійник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Літвінова Тетяна Володимирівна, на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області у складі судді Гончаренка О.В. від 05 березня 2025 року у справі за позовом представника позивача ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Новокаховської міської військової адміністрації Каховського району Херсонської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року позивач звернувся до суду з в позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Новокаховської міської військової адміністрації Каховського району Херсонської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що вони з відповідачкою є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 30 червня 2017 року.

Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з матір`ю.

Після того, як позивач повторно одружився, він переїхав в с.Плав`я Мукачівського району Закарпатської області, а тому, враховуючи значну територіальну віддаленість його проживання, єдиним способом спілкування з сином були телефонні дзвінки та відеодзвінки. Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, відповідачка разом з сином виїхали проживати за кордон і після цього він втратив можливість будь-яким чином спілкуватися з сином, оскільки відповідачка спочатку не відповідала на його дзвінки, а потім взагалі заблокувала його номер телефону, що призвело до втрати будь-якої можливості спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні.

Посилаючись на те, що досягти домовленості про спосіб спілкування з сином з матір`ю дитини не вдається, він просив суд визначити спосіб його участі у вихованні сина ОСОБА_4 на період перебування дитини за кордоном шляхом спілкування у режимі відеозв`язку та телефонного зв`язку наодинці, без присутності матері, тричі на тиждень.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 05 березня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Визначено спосіб участі батька ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_4 на період перебування дитини за кордоном шляхом спілкування у режимі відеозв`язку та телефонного зв`язку, за допомогою інших гаджетів, доступних віку дитини, у присутності матері дитини, тричі на тиждень: щопонеділка та щосереди - з 17:00 год до 19:00 год, щонеділі - з 14:00 год до 16:00 год.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Літвінова Т.В., посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також вважаючи його таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Касинець В.В., яка діє від імені ОСОБА_3 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 15 липня 2025 року адвокату Літвіновій Т.В., яка діє від імені ОСОБА_1 , відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до повного розгляду іншої справи №306/80/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, врахувавши вік дитини та інші суттєві обставини справи, дійшов висновку про доцільність визначити спосіб участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 у режимі відеозв`язку та телефонного зв`язку, за допомогою інших гаджетів, доступних віку дитини, тричі на тиждень: щопонеділка та щосереди - з 17:00 год до 19:00 год, щонеділі - з 14:00 год до 16:00 год, посилаючись на те, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини і, враховуючи тривалу відсутність спілкування батька з сином, наявність певних проблем у психічному розвитку дитини, дійшов висновку про доречність спілкування з дитиною у присутності матері дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом вірно встановлено і це підтверджується наявними у справі доказами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 2011 року перебували у фактичних шлюбних стосунках, а з 10 червня 2016 року по 30 червня 2017 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Новокаховським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, про що зроблено актовий запис №102 та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 .

Сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 30.06.2017 року у справі № 661/1803/17 шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подачі заяви 14.06.2017 року до повноліття дитини.

Після розірвання шлюбу син сторін ОСОБА_4 залишився проживати разом з матір`ю в м.Нова Каховка Херсонської області, перебуває на її утриманні, а після повномасштабного вторгнення рф та часткової окупації Херсонської області відповідачка з сином виїхали проживати до Угорщини.

Позивач є учасником бойових дій, на підтвердження чого ним надано посвідчення серії НОМЕР_2 від 14.09.2015 року.

Згідно довідки розрахунку по аліментам Свалявського відділу ДВС у Мукачівському районі Закарпатської області від 20.05.2024 року борг позивача станом на 01.01.2022 року відсутній, станом на 01.05.2024 року борг позивача складає 399,43 грн.

За твердженням відповідачки, чого не заперечує позивач, син сторін ОСОБА_4 має хронічні захворювання психічного характеру та ще до війни знаходився під наглядом лікаря невролога та періодично проходив курси лікування, що також вбачається з наданої інформації про відвідування дитиною лікаря-невролога у 2021 році.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100).

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1, 3 статті 9 Конвенції).

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

У статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм національного законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 189/68/20 (провадження № 61-16244св21).

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц, провадження № 14-199цс19).

Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дитиною, суд повинен враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.

Так, звертаючись до суду з вимогою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, позивачем зазначено, що після виїзду відповідачки з дитиною за кордон, остання перестала відповідати на його телефоні дзвінки, а потім взагалі заблокувала його номер телефону, чим позбавила його будь-якого спілкування з сином та можливості у такий спосіб брати участь у його вихованні та підтримувати з ним зв`язок.

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій відповідачка ОСОБА_1 заперечувала ці обставини, посилаючись на те, що позивач з власної волі припинив спілкування з сином та його виховання, що стало підставою для її звернення до суду з позовом про позбавлення позивача батьківських прав щодо дитини.

Врахувавши всі обставини даної справи, пояснення сторін, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з огляду на напружені та конфліктні стосунки батьків дитини між собою, відсутність між ними згоди щодо способів участі батька у вихованні та спілкуванні з сином та зважаючи на конституційне право позивача на таке спілкування, позовні вимоги щодо визначення судом участі батька у спілкуванні з сином ґрунтуються на чинному законодавстві.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За частинами першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник Органу опіки та піклування Новокаховської міської військової адміністрації Каховського району Херсонської області зазначала, що відповідний висновок Органу опіки та піклування суду неможливо надати, оскільки дитина проживає за кордоном і з нею немає можливості поспілкуватися.

Суд першої інстанції, зважаючи на ситуацію, яка склалася у спірних правовідносинах, а також зважаючи на збройну агресію російської федерації проти України, виїзд у зв`язку з цим та перебування матері з сином за кордоном, а також тимчасовий виїзд батька дитини за кордон на лікування, відсутність можливості органу опіки та піклування за місцем реєстрації дитини надати суду висновок щодо розв`язання спору, вважав за можливе, з урахуванням якнайкращого забезпечення прав та інтересів дитини, розглянути справу без висновку органу опіки і піклування за наявними матеріалами справи, враховуючи, що суд може і не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Літвінова Т.В., посилалась на те, що суд неправомірно розглянув та постановив рішення у справі без відповідного висновку Органу опіки та піклування, який є обов`язковим у справах цієї категорії.

З метою повного та всебічного розгляду справи, дотримання балансу інтересів сторін та забезпечення найкращих інтересів дитини, ухвалою Херсонького апеляційного суду від 20 травня 2025 року зобов`язано Орган опіки і піклування Новокаховської міської військової адміністрації Каховського району Херсонської області надати Херсонському апеляційному суду письмовий висновок у справі щодо спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 стосовно визначення порядку спілкування батька з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, апеляційним судом зазначено, що у випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на безпосередньому обстеженні умов проживання, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і надати висновок з посиланням на бесіди з родичами, знайомими, зокрема через засоби відеозв`язку, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо.

10 липня 2025 року, на виконання вимог ухвали Херсонького апеляційного суду, Органом опіки і піклування Новокаховської міської військової адміністрації Каховського району Херсонської області надано висновок №01-15/25/972 про визначення способу участі батька ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , 2012 року народження, у якому зазначено, що з метою збереження родинних стосунків доцільно визначити ОСОБА_3 дні та години для спілкування онлайн з малолітнім сином ОСОБА_4 , 2012 року народження, на період перебування дитини за кордоном: щопонеділка та щосереди з 17.00 до 19.00, щонеділі з 14.00 до 17.00, без присутності матері, - за згодою дитини, що буде відповідати інтересам дитини.

Даний висновок складено на підставі висновку спеціаліста-психолога за результатами спілкування з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідки про відвідування школи ім.Деака Діака (Угорщина), пояснень батька ОСОБА_3 , матері ОСОБА_1 та сина ОСОБА_4 , доповідної спеціаліста служби у справах дітей Василенко О.Л., що свідчить про його ретельність та обґрунтованість, а отже він є таким, що підлягає врахуванню у даній справі.

Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частина друга статті 159 СК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 на період перебування дитини за кордоном просив визначити йому такі способи участі у вихованні та спілкуванні з сином, як спілкування у режимі відеозв`язку та телефонного зв`язку наодинці без присутності матері тричі на тиждень: щопонеділка та щосереди - з 15:00 год до 17:00 год, щонеділі - з 14:00 год до 16:00 год.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував перебування дитини разом з матір`ю за кордоном, право та бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з сином та інтереси дитини.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що у цій справі важливе значення має думка дитини, яка на час вирішення спору досягла тринадцятирічного віку та може вільно висловлювати свої погляди щодо вирішення питань, які стосуються її життя.

Малолітній ОСОБА_4 у своїх поясненнях зазначив, що не потребує спілкування з батьком і тому позиція батька стосовно спілкування з дитиною лише на його умовах не призведе до покращення стосунків між батьком та сином.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що участь батька у вихованні дитини є обов`язковою, це водночас і право, і обов`язок батька відносно свого сина, у зв`язку з чим, враховуючи обставини даної справи, висновок органу опіки та піклування та думку дитини, вважає, що визначений судом першої інстанції спосіб участі батька у вихованні дитини є цілком обґрунтованим, враховує довготривалу перерву у спілкуванні батька з сином, дотримання режиму дня та відпочинку дитини та не суперечитиме її інтересам.

Згідно частин 1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про частково задоволення позовних вимог з наведених у позовній заяві підстав.

Зважаючи на те, що позивач не оскаржував рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості з власної ініціативи його змінювати з урахуванням висновку органу опіки та піклування, який зазначив про доцільність спілкування без присутності матері дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване та законне рішення, підстав для скасування якого не встановлено, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, як такі, що не спростовують висновки суду.

Керуючись ст. ст.367,368,375,381,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Літвінова Тетяна Володимирівна, залишити без задоволення.

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 05 березня 2025 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено - 24 липня 2025 року.

Головуючий О.В.Кутурланова

Судді: Л.П.Воронцова

І.В.Склярська