Справа № 714/1043/21
Провадження № 2/714/4/25
У Х В А Л А

Іменем України

21 липня 2025 року м.Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Козловської Л.Д.

з участю секретаря Постевка Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Герца цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» ДЕБТ КОЛЕКШИН», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича, приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Журида Сергія Миколайовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до відповідача та третіх осіб з даним позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Посилається на те, що предметом даної позовної заяви є визнання виконавчого напису № 168108, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. (далі - приватний нотаріус) від 15.06.2021 року (далі - ВН) щодо стягнення з неї ОСОБА_1 , заборгованості в розмірі 6 600,75 гривень таким, що не підлягає виконанню.

На підставі ВН приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Журид С.М. було відкрито виконавче провадження № 66382943 (далі - ВП), про що видано Постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.08.2021 року.

Як слідує з ВН, він був вчинений за заявою Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» ДЕБТ КОЛЕКШИН» щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором.

Сума стягнення за ВН встановлена у розмірі 6 660,75 гривень - плата за вчинення виконавчого напису.

Таким чином, на основі ВН в рамках ВП постановлено стягнути з нього ОСОБА_1 , грошові кошти в розмірі 6 660,75 гривень.

Позивачка вважає, що вчинений ВН є таким, що не відповідає вимогам закону, оскільки процедура його вчинення була суттєво порушена - відповідач не надав жодних належних доказів безспірності заборгованості її перед Товариством, а також через неправомірність вимог ТзОВ «Фінансова компанія» ДЕБТ КОЛЕКШН», що є підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Просить суд вимоги позовної заяви задовольнити та визнати виконавчий напис № 168108 від 15.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача ТзОВ «Фінансова компанія» ДЕБТ КОЛЕКШН на її користь судові витрати.

В судове засідання позивачка та її представник Онофрей В.К. не з`явилися, але подали суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності. Як вбачається із заяви позивача суд може розглянути справу у заочному розгляді.

Відповідачі та треті особи в судове засідання не з`явилися, хоча були судом неодноразово повідомлені про час та місце розгляду справи, суд не повідомили про причини неявки.

Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу як окремо так і в сукупності, зважає на наступне.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 168108.

Як вбачається з виконавчого напису, вчиненого нотаріусом з позивачки ОСОБА_1 , стягнуто заборгованість за сумою кредиту; 6 660,75 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Київ 10.08.2021 р. ВП № 66382943 відкрито виконавче провадження з виконання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса.

В ході виконавчого провадження стягнуто з позивачки ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» ДЕБТ КОЛЕКШИН» грошові кошти на загальну суму 6 660,75 грн.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженийнаказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат»та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат»для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій).

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно із Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

З тексту оспорюваного виконавчого напису від 01.06.2021 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст.87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 р. за №1172.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 (надалі - Постанова № 662) були внесені зміни до Переліку документів, відповідно до яких, серед іншого, Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, пункти 1 і 2 Постанови № 662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

При прийнятті постанови 22.02.2017 року судом застосовано вимоги положення п.10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акту суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту.

Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п.1 та п.2 постанови № 662 були оприлюднені в Офіційному вісник України 21.03.2017 року.

Тобто, станом на 01.06.2021 року (день вчинення спірного виконавчого напису) було визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі.

Таким чином, вчинивши спірний виконавчий напис, приватний нотаріус Остапенко Є.М. не дотримав встановленої процедури, що потягло порушення законних прав позивача, а тому позов слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога про визнання виконавчого напису № 168108 від 15.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи питання про стягнення з ТзОВ «Фінансова компанія ДЕБТ КОЛЕКШН» судових витрат на рахунок ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак оскільки позов задоволено повністю, з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь позивача слід стягнути судовий збір сплаченого при подачі відповідачем позовної заяви в сумі 918,00 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.4, 5, 10, 12, 18, 133, 141, 259, 263-265, 280-282, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати виконавчий напис № 168108 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем 15.06.2021 року, щодо стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія ДЕБТ КОЛЕКШН» заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 660 (шість тисяч шістсот шістдесят) грн. 75 копійок таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ТзОВ «Фінансова компанія ДЕБТ КОЛЕКШН» на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судові витрати в сумі 918,00 (дев`ятсот вісімнадцять) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: