РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/411/25

Провадження № 2/293/305/2025

17 липня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Черняхів у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ ПОЗОВУ

15.04.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» звернулось до суду з позовною заявою, за змістом якої просить стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №3611247 від 17.04.2023 року у розмірі 34580,00грн. та витрати, пов`язані з розглядом справи.

В обгрунтування позову, позивач зазначає, що 17.04.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі ТОВ «Лінеура Україна») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №3611247 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», на підставі якого відповідачу наданий кредит у розмірі 7000,00грн., строком 359 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,00% на день.

28.11.2023 ТОВ «Лінеура Україна» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (нині ТОВ «Свеа фінанс») уклали договір факторингу №01.02-77/23, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №3611247 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в сумі 34580,00грн.

Позивач вказує, що в порушення умов договору №3611247 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, на час звернення з позовом до суду відповідач не виконала свого обов`язку з повернення наданого їй кредиту в строки, передбачені кредитним договором, у зв`язку із чим просить стягнути вказану заборгованість у примусовому порядку.

ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 15.04.2025 справа передана на розгляд судді Збаражському О.М.

На виконання вимог ч.8 ст.187 ЦПК України, 22.04.2025 Черняхівською селищною радою надано відомості про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 22.04.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на 19.05.2025.

19.05.2025 ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено на 01.07.2025.

01.07.2025 ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено на 17.07.2025.

09.07.2025 представник відповідача Павлова Д.Д. подала до суду відзив на позовну заяву. За змістом відзиву, відповідач заперечує підписання договору №3611247 про надання коштів на умовах споживчого кредиту із ТОВ «Лінеура Україна», в тому числі і електронним підписом одноразовим ідентифікатором М020 17.04.2023. Більше того стверджувала, що 17.04.2023 у період з 17:20 до 18:20 її застосунок «Приват24» було зламано невідомими особами, у зв`язку із чим вона звернулась до правоохоронних органів. Відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за №0001241 від 19.04.2023. Також звернула увагу суду на те, що договір №3611247 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, паспорт споживчого кредиту до нього та додаток до договору №1 підписані директором ТОВ «Лінеура Україна» власноручним підписом, а не цифровим, тому даний договір не може вважатися таким, що укладений в електронній формі; позивачем не надано первинних бухгалтерських документів на підтвердження отримання нею кредиту, користування кредитними коштами. З вказаних підстав просила відмовити в задоволенні позову ТОВ «Свеа фінанс»

Позивач правом на подання відповіді на відзив на позов не скористався.

17.04.2025 в судове засідання сторони не прибули, про розгляд справи повідомлялись встановленим порядком. Згідно клопотання представника позивача Болтай А.М., останній просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с.37).

Представник відповідача Павлова Д.Д., згідно заяви поданої до суду 16.07.2025 просила розглядати справу без її участі та участі відповідача ОСОБА_1 , в позові ТОВ «Свеа Фінас» до ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

17.04.2025, відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд склав вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ.

Судом встановлено, що 17.04.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №3611247 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», на підставі якого відповідачу наданий кредит у розмірі 7000,00грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,00% на день, строком дії 360 днів (а.с. 12-31).

До договору №3611247 про надання коштів на умовах споживчого кредиту позивачем доданий паспорт споживчого кредиту в якому міститься інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом М020 17.04.2023 о 18:00 (а.с.32-35).

Згідно розрахунку позивача, заборгованість за договором №3611247 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 28.11.2023 становить 34580,00грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 7000,00грн., заборгованість по відсотках 27580,00грн. (а.с.47-53).

28.11.2023 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен інцест Україна» уклали договір факторингу №01.02-77/23, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №3611247 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с.55-66).

Відповідно до п.3.1.3. договору факторингу, право вимоги за цим договором переходить до фактора з моменту підписання сторонами реєстру боржників та виконання фактором умов п. 4.1.4.3. договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами (відповідно до реєстру боржників (а.с.57).

Відповідно до реєстру боржників №1 до договору факторингу №01.02-77/23, що підписаний його сторонами, дані про боржника ОСОБА_1 та наявність у неї заборгованості за договором №3611247 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в реєстрі відсутні (а.с.72-74).

Згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №9386 від 29.11.2023, ТОВ «Свеа фінанс» здійснило переказ грошових коштів на рахунок ТОВ «Лінеура Україна», призначення платежу: «оплата фінансування згідно договору факторингу №01.02-77/23 від 28.11.2023 (а.с.71).

Рішенням єдиного учасника ТОВ «Росвен інцест Україна» від 25.03.2024 змінено назву на ТОВ «Свеа фінанс» (а.с. 76-77).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 18.04.2023 ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів та повідомила, що невідома особа заволоділа її грошовими коштами з банківської картки банку «Приватбанк», чим заподіяла матеріального збитку, сума якого встановлюється. Відомості про кримінальне правопорушення внесені до реєстру досудових розслідувань №0001241 від 19.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України (а.с.130).

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, МОТИВИ та ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/14, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст. ст. 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Аналізуючи докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами підписання договору №3611247 про надання коштів на умовах споживчого кредиту ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», з огляду на те, що кредитний договір та додаток до договору №1, паспорт споживчого кредиту підписані директором ТОВ «Лінеура Україна» власноручним підписом. Адже положення ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають, що електронний правочин має бути підписаний сторонами шляхом використання, зокрема електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» усіма сторонами електронного правочину.

Відтак, суд вважає, що договір №3611247 про надання коштів на умовах споживчого кредиту є неукладеним, а тому у сторін договору не виникло будь-яких зобов`язань за вказаним договором.

Крім того, суд приймає до уваги заперечення відповідача щодо укладення договору із ТОВ «Лінеура Україна» та те, що на підставі поданої відповідачем заяви від 18.04.2023, правоохоронними органами здійснюється досудове розслідування з приводу шахрайських дій, пов`язаних із заволодінням грошовими коштами АТ КБ «Приватбанк», правова кваліфікація визначена за ч.3 ст.190 КК України. А тому вважає, що волевиявлення відповідача на укладення договору №3611247 про надання коштів на умовах споживчого кредиту із ТОВ «Лінеура Україна» є сумнівним.

Водночас, позивач не надав жодних первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які б підтверджували отримання відповідачем кредитних коштів, користування кредитними коштами та наявність заборгованості за кредитним договором.

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості за договором №3611247 про надання коштів на умовах споживчого кредиту містить інформацію про те, що ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «Лінеура Україна» в розмірі 34580,00грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 7000,00грн., заборгованість по відсотках 27580,00грн.

Натомість, вказаний розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, є одностороннім арифметичним розрахунком, який повністю залежить від волевиявлення банку, а тому за відсутності інших належних доказів заборгованості, не є належним доказом існування боргу.

Доданий до позовної заяви реєстр боржників №1 до договору факторингу від 28.11.2023, підписаний уповноваженими представниками сторін договору ТОВ «Росвен інцест Україна» та ТОВ «Лінеура Україна» і скріплений печатками сторін, не містить відомостей про передачу ТОВ «Росвен інвест Україна» права вимоги за кредитним договором №3611247 про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладеним ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 (а.с.72-72). Витяг же з реєстру боржників №1 до договору факторингу від 27.11.2023, де міститься інформація про передачу ТОВ «Росвен інвест Україна» права вимоги за кредитним договором №3611247, підписаний лише директором ТОВ «Росвен інвест Україна», тобто є одностороннім, а тому суд ставиться до такого доказу критично.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом (частини 5, 7 статті 81 ЦПК України).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведений належними доказами факт переходу до ТОВ «Росвен інвест Україна» права грошової вимоги за договором №3611247 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.04.2023.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими що не доведені належними доказами, а тому не підлягають задоволенню.

ІV. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Зважаючи, що за наслідком розгляду справи у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс»

місцезнаходження за адресою:

03124, м.Київ, Бульвар Гавела, 6

Відповідач:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1

адреса реєстрації:

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_1

Повне рішення складено та підписано 24.07.2025.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ