Справа №467/1315/24 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/1037/25
Постанова

Іменем України

14 липня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Тищук Н.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем Богуславською О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Порхуном Віталієм Михайловичем на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області, вступна та резолютивна частини якого ухвалені 03 квітня 2025 року, під головуванням судді Кологривої Т.М., в приміщенні суду першої інстанції о 13.10 год., повне рішення складене 07 квітня 2025 року, по цивільній справі за позовом заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області до Арбузинської селищної ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Віра» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасуванням рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації, припинення права власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2024 року заступник керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області звернувся з позовом до Арбузинської селищної ради Первомаського району Миколаївської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Віра» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

Позов обґрунтовано тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 20 грудня 2018 року № 9123/0/14-18-СГ передано у комунальну власність територіальної громади в особі Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1 750,2050 га в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.

Рішеннями Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області від 16 жовтня 2019 року за № № 41, 43, 44, 47, 48 надано дозволи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 на розробку проекту землеустрою щодо відведення за рахунок вказаних земель у власність зазначених осіб земельні ділянки орієнтованими площами по 1 га кожному.

Рішеннями селищної ради від 30 червня 2020 року № № 29, 44, 46, 47, 50 затверджено проекти землеустрою та надано у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки з кадастровими номерами :11:000:0181, :11:000:0185, :11:000:0189, :11:000:0190, :11:000:0191 площею 1 га кожна, розташовані в межах Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 20 липня 2020 року внесено відповідні записи за № № 37431254, 37430735, 37431837, 37428237, 37431588.

Зазначені земельні ділянки на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 16 жовтня 2020 року та від 28 серпня 2020 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відчужено у власність ОСОБА_1 .

В подальшому на підставі технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок, земельні ділянки з кадастровими номерами :11:000:0181, :11:000:0185, :11:000:0189, :11:000:0190, :11:000:0191 об`єднано в земельну ділянку з кадастровим номером :11:000:0245 площею 5 га, а у Державному земельному кадастрі 29 січня 2021року та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 лютого 2021року за № 40449599 вчинено записи про формування земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0245 та про право власності ОСОБА_1 на неї.

12 лютого 2021 року ОСОБА_1 на підставі договору оренди передано спірну земельну ділянку в оренду Фермерському господарству «Віра», у зв`язку із чим у Державному реєстрі речових прав 12 лютого 2021 року вчинено запис № 40618929. Строк дії договору оренди земельної ділянки п. 3.1 вказаного договору визначено до 01 листопада 2041 року.

Прокурор зазначає, що частина новосформованої земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0245 накладається на русло водного об`єкта річку Осикова лівої притоки річки Гарбузинка району басейну річки Південний Буг та його прибережну захисну смугу площею 1,2714 га, також частково накладається на водний об`єкт (струмок), в місцях накладення на прибережну захисну смугу має болотисту місцевість, крутизна схилу вздовж водного об`єкту вздовж земельної ділянки складає менше 3 градусів. У зв`язку з чим, визначено охоронну зону, яка знаходиться на вказаній земельній ділянці та складає 25 м від очерету.

Зазначав, що оскільки вказана вище земельна ділянка з кадастровим номером :11:000:0245 частково відноситься до земель сільськогосподарського призначення, а частково належить до земель комунальної власності з іншим призначенням водного фонду, тому поверненню відповідній територіальній громаді підлягає не вся земельна ділянка площею 5 га, а лише виокремлена її частина площею 4 га.

Крім того, прокурор зазначав, що частина земельних ділянок, переданих наказом від 20 грудня 2018 року №9123/0/14-18-СГ з державної у комунальну власність Арбузинської селищної ради Миколаївської області, зокрема земля, за рахунок якої утиворились спірні земельні діляни з кадастровими номерами :11:000:0181, :11:000:0185, :11:000:0189, :11:000:0190, накладались на водний об`єкт та його прибережну захисну смугу і знаходились за межами населеного пункту, тому право розпорядження такою земельною ділянкою на момент передачі її з державної у комунальну власність, відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення правовідносин, належало до компетенції Миколаївської обласної державної адміністрації.

Посилаючись на наведене, прокурор просив суд усунути перешкоди власнику територіальній громаді смт. Арбузинка Первомайського району Миколаївської області у користуванні та розпорядженні землями водного фонду шляхом:

визнання незаконним та скасування рішення Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року № 29 в частині затвердження документації із землеустрою та надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером :11:000:0181, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області;

визнання незаконним та скасування рішення Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року № 44 в частині затвердження документації із землеустрою та надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером :11:000:0185, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області;

визнання незаконним та скасування рішення Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року № 46 в частині затвердження документації із землеустрою та надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером :11:000:0189, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області;

визнання незаконним та скасування рішення Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року № 47 в частині затвердження документації із землеустрою та надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером :11:000:0190, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області;

визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 жовтня 2020 року № 1008, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ;

визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 серпня 2020 року № 742, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 жовтня 2020 року № 1024, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ;

визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 жовтня 2020 року № 1025, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ;

визнання недійсним договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0245 від 12 лютого 2021року, укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Віра»;

скасування вчиненої 29 січня 2021 року у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0245 площею 5 га, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Арбузинського району (на даний час - Первомайського району) Миколаївської області, з одночасним припиненням права власності на неї, зареєстрованого у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень 04 лютого 2021року за № 40449599;

покладення обов`язку на ОСОБА_1 та Фермерське господарство «Віра» повернути на користь територіальної громади смт Арбузинка в особі Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області земельну ділянку площею 1 га (кадастровий номер :11:000:0181), розташовану за межами населеного пункту в межах Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області з наступними координатами: № 1 координати: Х 5299589.3897, Y 4220072.4525; № 2 відстань 16,18 м, координати: Х 5299602.8970, Y 4220063.550; № 3 відстань 74,51 м, координати: Х 5299652.2540, Y 4220007.7260; № 4 відстань 77,46 м, координати: Х 5299710.2820, Y 4220059.0320; № 5 відстань 91,31 м, координати: Х 5299778.6910, Y 4220119.5160; № 6 відстань 9,94 м, координати: Х 5299769.1470, Y 4220122.3000; № 7 відстань 82,66 м, координати: Х 5299691.6470, Y 4220093.5500; № 8 відстань 75 м, координати: Х 5299628.2259, Y 4220133.5846; № 9 відстань 72,43 м, координати: Х 5299586.3897, Y 4220072.4525;

земельну ділянку площею 1 га (кадастровий номер :11:000:0189), розташовану за межами населеного пункту в межах Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області з наступними координатами: № 1 координати: Х 5299652.2540, Y 4220007.7260; № 2 відстань 131,62 м, координати: Х 5299739.4350, Y 4219909.1230; № 3 відстань 77,62 м, координати: Х 5299794.1340, Y 4219964.1930; № 4 відстань 126,59 м, координати: Х 5299710.2820, Y 4220059.0320; № 5 відстань 77,46 м, координати: Х 5299652.2540, Y 4220007.7260;

земельну ділянку площею 1 га (кадастровий номер :11:000:0190), розташовану за межами населеного пункту в межах Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області з наступними координатами: № 1 координати: Х 5299739.4350, Y 4219909.1230; № 2 відстань 86,77 м, координати: Х 5299796.9110, Y 4219844.1190; № 3 відстань 117,45 м, координати: Х 5299884.9000, Y 4219921.9160; № 4 відстань 17,9 м, координати: Х 5299884.1470, Y 4219939.8000; № 5 відстань 88,26 м, координати: Х 5299802.0190, Y 4219972.1310; № 6 відстань 11,19 м, координати: Х 5299794.1340, Y 4219964.1930; № 7 відстань 77,62 м, координати: Х 5299739.4350, Y 4219909.1230;

земельну ділянку площею 1 га (кадастровий номер :11:000:0185), розташовану за межами населеного пункту в межах Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області з наступними координатами: № 1 координати: Х 5299796.9110, Y 4219844.1190; № 2 відстань 139,25 м, координати: Х 5299889.1470, Y 4219739.8000; № 3 відстань 56,97 м, координати: Х 5299929.7660, Y 4219779.7530; № 4 відстань 57,93 м, координати: Х 5299889.1470, Y 4219821.0500; № 5 відстань 100,66 м, координати: Х 5299884.9000, Y 4219921.9160; № 6 відстань 117,45 м, координати: Х 5299796.9110, Y 4219844.1190.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2025 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди власнику територіальній громади селища Арбузинка Первомайського району Миколаївської області у користуванні та розпорядженні землями водного фонду.

Визнано незаконним та скасовано рішення Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року № 29 в частині затвердження документації із землеустрою та надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером :11:000:0181, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області;

рішення Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року № 44 в частині затвердження документації із землеустрою та надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером :11:000:0185, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області;

рішення Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року № 46 в частині затвердження документації із землеустрою та надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером :11:000:0189, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області;

рішення Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року № 47 в частині затвердження документації із землеустрою та надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером :11:000:0190, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16 жовтня 2020 року № 1008, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , державна реєстрація якого вчинена 16 жовтня 2020 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (запис № 38694100);

договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28 серпня 2020 року № 742, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , державна реєстрація якого вчинена 28 серпня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (запис № 37941595);

договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20 жовтня 2020 року № 1024, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , державна реєстрація якого вчинена 20 жовтня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (запис № 38750433);

договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20 жовтня 2020 року № 1025, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , державна реєстрація якого вчинена 20 жовтня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (запис № 38750616).

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0245 від 12 лютого 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Віра», державна реєстрація якого вчинена 12 лютого 2021 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (запис № 40618929).

Скасовано вчинену 29 січня 2021 року у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0245 площею 5 га, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Арбузинського району (на даний час - Первомайського району) Миколаївської області, з одночасним припиненням права власності на неї, зареєстрованого у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень 04 лютого 2021 року за № 40449599.

Зобов`язано ОСОБА_1 та Фермерське господарство «Віра» повернути на користь територіальної громади с-ща Арбузинка в особі Арбузинської селищної ради земельну ділянку площею 1 га (колишній кадастровий номер :11:000:0181), розташовану за межами населеного пункту в межах Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області з наступними координатами: № 1 координати: Х 5299589.3897, Y 4220072.4525; № 2 відстань 16,18 м, координати: Х 5299602.8970, Y 4220063.550; № 3 відстань 74,51 м, координати: Х 5299652.2540, Y 4220007.7260; № 4 відстань 77,46 м, координати: Х 5299710.2820, Y 4220059.0320; № 5 відстань 91,31 м, координати: Х 5299778.6910, Y 4220119.5160; № 6 відстань 9,94 м, координати: Х 5299769.1470, Y 4220122.3000; № 7 відстань 82,66 м, координати: Х 5299691.6470, Y 4220093.5500; № 8 відстань 75 м, координати: Х 5299628.2259, Y 4220133.5846; № 9 відстань 72,43 м, координати: Х 5299586.3897, Y 4220072.4525;

земельну ділянку площею 1 га (колишній кадастровий номер :11:000:0189), розташовану за межами населеного пункту в межах Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області з наступними координатами: № 1 координати: Х 5299652.2540, Y 4220007.7260; № 2 відстань 131,62 м, координати: Х 5299739.4350, Y 4219909.1230; № 3 відстань 77,62 м, координати: Х 5299794.1340, Y 4219964.1930; № 4 відстань 126,59 м, координати: Х 5299710.2820, Y 4220059.0320; № 5 відстань 77,46 м, координати: Х 5299652.2540, Y 4220007.7260.

земельну ділянку площею 1 га (колишній кадастровий номер :11:000:0190), розташовану за межами населеного пункту в межах Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області з наступними координатами: № 1 координати: Х 5299739.4350, Y 4219909.1230; № 2 відстань 86,77 м, координати: Х 5299796.9110, Y 4219844.1190; № 3 відстань 117,45 м, координати: Х 5299884.9000, Y 4219921.9160; № 4 відстань 17,9 м, координати: Х 5299884.1470, Y 4219939.8000; № 5 відстань 88,26 м, координати: Х 5299802.0190, Y 4219972.1310; № 6 відстань 11,19 м, координати: Х 5299794.1340, Y 4219964.1930; № 7 відстань 77,62 м, координати: Х 5299739.4350, Y 4219909.1230.

земельну ділянку площею 1 га (кадастровий номер :11:000:0185), розташовану за межами населеного пункту в межах Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області з наступними координатами: № 1 координати: Х 5299796.9110, Y 4219844.1190; № 2 відстань 139,25 м, координати: Х 5299889.1470, Y 4219739.8000; № 3 відстань 56,97 м, координати: Х 5299929.7660, Y 4219779.7530; № 4 відстань 57,93 м, координати: Х 5299889.1470, Y 4219821.0500; № 5 відстань 100,66 м, координати: Х 5299884.9000, Y 4219921.9160; № 6 відстань 117,45 м, координати: Х 5299796.9110, Y 4219844.1190.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що земельні ділянки з кадастровими номерами :11:000:0181, :11:000:0185, :11:000:0189, :11:000:0190 накладаються на водний об`єкт (струмок) та його прибережну захисну смугу і відповідно до вимог Земельного і Водного кодексів відносяться до земель водного фонду, знаходились за межами населеного пункту, тому не могли бути передані у приватну власність ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства через законодавчо визначену заборону передачі такої категорії земель у приватку власність громадян.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. При наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу

Із вказаних підстав рішення Арбузинської селищної ради від 30 червня 2020 року №№ 29, 44, 46, 47 про надання у приватну власність ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 земельних ділянок з кадастровими номерами :11:000:0181, :11:000:0185, :11:000:0189, :11:000:0190, площею по 1 га кожна, прийняті із порушеннями вимог Земельного та Водного кодексу України, порушують інтереси держави, підлягають визнанню незаконними та скасуванню.

З огляду на наведене, договори купівлі-продажу земельних ділянок, за якими ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відчужили земельні ділянки у власність ОСОБА_1 , теж підлягають визнанню недійсними.

Оскільки після об`єднання зазначених земельних ділянок, присвоєння кадастрового номеру :11:000:0245, визначення площі та межі, внесення інформації до Державного земельного кадастру, новосформована земельна ділянка частково накладається на водний об`єкт та була передана ОСОБА_1 в користування на умовах оренди ФГ «Віра», суд дійшов висновку про визнання недійсним зазначеного договору оренди й скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0245.

У зв`язку з тим, що перехід права власності земельних ділянок, які належать до земель водного фонду і її заволодіння громадянами сталось усупереч вимогам ЗК України, суд вважав, що належним способом захисту порушених прав у спірних правовідносинах є усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном, а тому спірні земельні ділянки підлягають поверненню на підставі статті 391 ЦК України та частини другої статті 152 ЗК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_7 , посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування підстав апеляційного оскарження апелянт зазначає, що вимоги про усунення перешкод власнику майна шляхом визнання незаконним та скасування рішення Арбузинської селищної ради, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та оренди спірного нерухомого майна, скасування державної реєстрації речового права на спірне нерухоме майно є неналежними, зокрема неефективними способами захисту права власника, а їх задоволення не відновить володіння позивачем його майном.

На думку апелянта, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов про витребування лише тієї частини земельної ділянки, площею 1,2714 га, що накладається на водний об`єкт і його прибережну захисну смугу.

Зазначає, що площа земельної ділянки, яка нібито накладається на водний об`єкт і його прибережну захисну смугу, є значно меншою від загальної площі земельної ділянки, наданої у власність ОСОБА_1 (5 га).

Звертає увагу, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а в подальшому ОСОБА_1 та ФГ «Віра» є добросовісними набувачами нерухомого майна (спірними земельними ділянками) і про те, що земельні ділянки, які вони набували, накладаються на водний об`єкт та/чи його прибережну захисну смугу, вони не могли знати або припускати, так як вся документація на ці земельні ділянки була розроблена землевпорядником на законних підставах і ніяких перешкод у цьому на той момент не було.

Прокурором не надано належних доказів того, що саме в зазначених у позові координатах земельних ділянок з кадастровими номерами :11:000:0181, :11:000:0185, :11:000:0189, :11:000:0190, - існує накладення на водний об`єкт та/чи його прибережну захисну смугу. Арбузинська селищна рада не проводила обстеження земельних ділянок, у зв`язку з чим акт інвентаризації водних об`єктів (річок, струмків, водосховищ, ставків, озер тощо) та гідротехнічних споруд на території від 04 листопада 2021 року, на який посилається позивач, містить недостовірну інформацію і не може би допустимим доказом по справі. Технічною документацією не визначено межі прибережної зони.

Крім того під час розслідування кримінального провадження № 0000061 залученим спеціалістом (інженером-геодезистом) в зимню пору року невірно проведено заміри прибережної зони, яка повинна рахуватися від урізу води, а не від очерету, який ріс вздовж берегу водойми, а проводитись влітку або восени, як це передбачено Водним кодесом України.

Звертає увагу суду на те, що кримінальне провадження № 0000061, внесене до ЄРДР 07 грудня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КК України, отже протокол огляду місця події, який був основним доказом в кримінальному провадженні, не може бути допустимим доказом у даній цивільній справі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 20 грудня 2018 року № 9123/0/14-18-СГ передано у комунальну власність територіальної громади в особі Арбузинської селищної ради земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1 750,2050 га в межах території Арбузинської селищної ради.

16 жовтня 2019 року на підставі рішення Арбузинської селищної ради №№ 41, 43, 44, 47, 48 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтованими площами 1 га кожна у власність за рахунок вказаних земель.

Рішеннями селищної ради від 30 червня 2020 року №№ 29, 44, 46, 47 затверджено проекти землеустрою та надано у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки з кадастровими номерами :11:000:0181, :11:000:0185, :11:000:0189, :11:000:0190, :11:000:0191 площею 1 га кожна, що розташовані в межах Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 20 липня 2020 року внесено відповідні записи за №№ 37431254, 37430735, 37431837, 37428237,431588.

На підставі договорів купівлі-продажу від 16 жовтня 2020 року, 20 жовтня 2020 року та від 28 серпня 2020 року, посвідчених приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Грицаєнко Л.М., зареєстрованих в реєстрі за №№ 742, 1008, 1024, 1025,1009 ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відчужено вказані земельні ділянки у власність ОСОБА_1 .

Право власності на вказані землі зареєстровано на підставі зазначених вище договорів за ОСОБА_1 16 жовтня 2020 року, 20 жовтня 2020 року та 28 серпня 2020 року у Державному реєстрі прав за №№ 37941595, 38694100, 38750433, 38750616,38694452.

В подальшому на підставі технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок, які належать ОСОБА_1 , для ведення особистого селянського господарства в межах території Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області від 2021 року, державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами :11:000:0181, :11:000:0185, :11:000:0189, :11:000:0190, :11:000:0191 в Державному земельному кадастрі скасовано, речові права на вказані земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно погашено, у зв`язку з об`єднанням таких земельних ділянок в земельну ділянку з кадастровим номером :11:000:0245 площею 5 га.

29 січня 2021 року у Державному земельному кадастрі, а 04 лютого 2021 року за № 40449599 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено записи про формування земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0245 та про право власності ОСОБА_1 на неї. Обмежень у використанні земельної ділянки технічною документацією не встановлено.

12 лютого 2021 року ОСОБА_1 передала в оренду ФГ «Віра» земельну ділянку з кадастровим номером :11:000:0245, уклавши договір оренди строком до 01 листопада 2041 року, у зв`язку із чим у Державному реєстрі речових прав 12 лютого 2021 року вчинено запис № 40618929.

Згідно даних Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру із застосуванням шарів «Гідрографія», «Умовна прибережна захисна смуга» земельна ділянка з кадастровим номером :11:000:0245 в частині, сформованій за рахунок об`єднаних земель з кадастровими номерами :11:000:0181, :11:000:0185, :11:000:0189, :11:000:0190, безпосередньо накладається на русло річки та її прибережну захисну смугу.

Відповідно до інформації Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області від 29 липня 2024 року земельна ділянка з кадастровим номером :11:000:0245 накладається на русло водного об`єкта річку Осикова лівої притоки річки Гарбузинка району басейну річки Південний Буг, та його прибережну захисну смугу шириною не менше 25 м (у визначеному законодавством розмірі).

За даними Департаменту містобудування, архітектури, капітального будівництва та супроводження проектів розвитку Миколаївської облдержадміністрації від 01 серпня 2024 року із наявних картографічних матеріалів вбачається, що зазначена вище земельна ділянка частково накладається на водний об`єкт балка Осикова та його прибережну захисну смугу балки.

Протоколом огляду місця події від 22 січня 2024 року, проведеного в рамках кримінального провадження №0000061, за участю спеціаліста сертифікованого інженера-геодезиста Ліпчука М.Б., встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :11:000:0245 частково накладається на водний об`єкт (струмок) та нормативно визначені межі його прибережної захисної смуги. Спірна ділянка в місцях накладення на прибережну захисну смугу має болотисту місцевість. Також, в ході огляду місця події встановлено, що крутизна схилу вздовж водного об`єкту вздовж земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0245 складає менше 3 градусів, у зв`язку з чим визначено охоронну зону, яка знаходиться на вказаній земельній ділянці та складає 25 м від очерету. Згідно плану горизонтальної зйомки, складеного за результатами огляду, земельна ділянка з кадастровим номером :11:000:0245 накладається на водний об`єкт і його прибережну захисну смугу площею 1,2714 га.

Кримінальне провадження № 0000061, внесене до ЄРДР 07 грудня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КК України, про що свідчить лист відділення поліції № 1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області.

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду; віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Подібний порядок встановлено й для зміни цільового призначення земель, що згідно із частиною другою статті 20 ЗК України проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).

Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.

Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водоймів уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434 (далі - Порядок), у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водоохоронної зони.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Суд першої інстанції встановивши, що земельні ділянки, відносно яких рішеннями селищної ради від 30 червня 2020 року №№ 29, 44, 46, 47 затверджено проекти землеустрою та які надані у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , для ведення особистого селянського господарства, є землями водного фонду, відносно них установлено спеціальний правовий режим - обмеження в обороті (статті 20, 21, 60, 61 ЗК України та статті 88, 89 ВК України), дійшов правильного висновку про незаконність такого рішення, оскільки відповідачі незаконно отримали у власність земельні ділянки, частини яких знаходиться у прибережній смузі водного об`єкта.

Вказаних обставин відповідачем ОСОБА_1 не спростовано.

Оскільки спірні земельні ділянки вибули із володіння держави у порушення вище перелічених вимог земельного та водного законодавства, правильними є висновки суду першої інстанції про доведеність прокурором позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що вимоги про усунення перешкод власнику майна шляхом визнання незаконним та скасування рішення Арбузинської селищної ради, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та оренди спірного нерухомого майна, скасування державної реєстрації речового права на спірне нерухоме майно є неналежними, зокрема неефективними способами захисту права власника, а їх задоволення не відновить володіння позивачем його майном, є помилковими.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17(пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40),від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово виснувала про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (див. також висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц; від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 45)).

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71); від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)).

Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (абзац п`ятий пункту 143), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 99), від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)).

Прокурор просив визнати незаконними та скасувати рішення Арбузинської селищної ради Миколаївської області від 30 червня 2020 року №№29,44,46 та 47, про затвердження проєкту землеустрою та передачу у власність первинним набувачам спірні земельні ділянки, які з огляду на їх цільове призначення не могли передаватися у приватну власність з іншою метою, ніж визначена у частині другій статті 59 ЗК України, тому ці рішення є протиправними.

За таких обставин, вимоги прокурора про визнання оспорюваних рішень селищної ради незаконними та скасування у частині є ефективним способом захисту правомірного інтересу власника. Задоволення судами цих вимог є ефективним способом захисту такого права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц; від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17).

Щодо доводів апеляційної скарги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та оренди спірного нерухомого майна та скасування державної реєстрації речового права на спірне нерухоме майно.

Відповідно до частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Тобто, при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину (аналогічний висновок викладено в пунктах 64 і 65 постановах Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15, від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20).

Частиною третьою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання недійсними рішень селищної ради про відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які згодом на підставі договорів купівлі-продажу відчужили спірні земельні ділянки на користь ОСОБА_1 , а остання зареєструвала за собою право власності на новостворену земельну ділянку, а у подальшому передала її в оренду ФГ «Віра», відтак і вимоги про визнання недійсним договорів купівлі продажу, договору оренди та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0245 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підлягають задоволенню та призведуть до ефективного захисту прав Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.

Твердження апелянта, що належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов про витребування частини земельної ділянки, що накладається на водний об`єкт і його прибережну захисну смугу, теж є помилковими, оскільки зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 69)).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17, пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року в справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 в справі № 653/1096/16 зроблено висновок, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16 (провадження № 14-2цс21) зазначено, що: «заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року в справі № 469/1203/15 (провадження № 14-95цс18); від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13 (провадження № 14-452цс18, пункт 70);від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14 (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14 (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 15 вересня 2020 року в справі № 372/1684/14 (провадження № 14-740цс19, пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. За змістом наведених постанов та виходячи з обставин, встановлених у цих справах, зазначені висновки не застосовуються щодо заволодіння замкненими природними водоймами загальною площею до 3 гектарів, оскільки такі водойми можуть надаватися у власність приватним особам (стаття 59 ЗК України).

Для відновлення порушеного права власності на земельну ділянку водного фонду прокурор заявив вимогу про її повернення кінцевим набувачем користувачем) на користь територіальної громади смт. Арбузинка в особі Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.

З огляду на зазначене вимога прокурора про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом повернення спірних земельних ділянок у власність держави, є належним способом захисту права власності держави на земельні ділянки водного фонду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач заявив вимогу про повернення всієї земельної ділянки, а не лише тієї її частини, яка накладється на водний обєкт, що не відповідаж правовій позиції, викладеній у постанові ВП Верховного Суду від 22 січня 2025 року, справа №446/478/19, є помилковим.

Обставини справи свідчать про те, що новосформована земелна ділянка з кадастровим номером :11:000:0245 утворилась внслідок обєднання 5 земельних ділянок, що були виділені у власність громадян :11:000:0181, :11:000:0185, :11:000:0189, :11:000:0190, :11:000:0191) натомість, врахувавши висновок спеціаліста сертифікованого інженера геодезиста, викладеного у протоколі огляду місця події від 22 січня 2024 року, прокурор заявив вимог про повернення зазначеної спірної земельної ділянки яка фактично складається з кадастрових номерів :11:000:0181, :11:000:0185, :11:000:0189, :11:000:0190 з відповідними координатами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що площа спірної земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0245, яка частково накладається на водний об`єкт і його прибережну захисну смугу, є значно меншою від загальної площі земельної ділянки, наданої у власність ОСОБА_1 (5 га), є безпідставними, оскільки належними та допустими доказами не підтверджені відповідачкою.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не надано належних доказів того, що саме в зазначених у позові координатах земельних ділянок з кадастровими номерами :11:000:0181, :11:000:0185, :11:000:0189, :11:000:0190 існує накладення на водний об`єкт та/чи його прибережну захисну смугу, а протокол огляду місця події, який був основним доказом в кримінальному провадженні, не може бути допустимим доказом у даній цивільній справі, оскільки спеціалістом (інженером-геодезистом) невірно проведено заміри прибережної зони в рамках кримінального провадження № 0000061, є безпідставними.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Накладення на водний об`єкт зазначених вище земельних ділянок підтверджується відомостями Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру із застосуванням шарів «Гідрографія», «Умовна прибережна захисна смуга», інформаціями Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області від 29 липня 2024 року, Департаменту містобудування архітектури, капітального будівництва та супроводження проєктів розвитку Миколаївської облдержадміністрації від 01 серпня 2024 року, протоколом огляду спірної земельної ділянки, проведеного спеціалістом геодезистом в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000061 від 22 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, планом горизонтальної зйомки.

Висновок спеціаліста для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Суд першої інстанції оцінив докази у сукупності, надав їм правову оцінку, зокрема й висновку спеціаліста, вірно дійшов висновку про доведеність факту часткового накладення на водний об`єкт спірної земельної ділянки, яка не може передаватися у приватну власність.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування цих доказів та підтвердження того факту, що станом на час відведення спірних земельних ділянок (2019 рік) вона не накладалася на землі водного фонду, відповідачка не надала, правом заявити клопотання про проведення відповідної земельно-технічної експертизи, не скористалась.

Та обставина, що технічною документацією не визначено межі прибережної зони, не впливає на правильність висновків суду.

У справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер :11:000:0245, що утворилась внаслідок об`єднання з земельними ділянками з кадастровими номерами :11:000:0181, :11:000:0185, :11:000:0189, :11:000:0190, частково накладється на водний об`єкт річку Осикова і його прибережну захисну смугу площею 1,2714 га.

Землі прибережних захисних смуг встановлюються по берегах малих річок, струмків і потічків уздовж урізу води шириною 25 метрів (ст. 60 ЗУ України, ст. 88 ВК України).

Отже, фактичний розмір і межі прибережної захисною смуги визначені нормами закону, проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірах й межах, встановлених законодавством. Відсутність такого проекту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не означає її відсутність за наявності встановлених законом розмірів і не вказує на правомірність передання в оренду чи у власність земельної ділянки (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц, постанови Верховного Суду від 21 травня 2014 року у справі № 6-16цс14, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-175цс14 і від 24 грудня 2014 року у справі № 6-206цс14, висновки яких неодноразово підтверджувала Велика Палата Верховного Суду).

Посилання на те, що відповідачі є добросовісними набувачами нерухомого майна (спірними земельними ділянками), адже не могли знати або припускати, що земельні ділянки, які вони набували, накладаються на водний об`єкт та/чи його прибережну захисну смугу,

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України», «Кривенький проти України»).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Земля є унікальним обмеженим природним і базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності та добросовісності, які є одними із фундаментальних засад цивільного законодавства (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, від 20 липня 2020 року у справі № 923/196/20).

В Україні землі водного фонду є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання.

У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у спорах щодо земель які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок, які набуваються лише згідно із законом (статті 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Таким чином, через об`єктивні, видимі природні властивості земельних ділянок, виявивши розумну обачність, особа, якій виділялась земельна ділянка, могла і повинна була знати про те, що земельна ділянка знаходиться в прибережній захисній смузі та належить до земель водного фонду і набуття приватної власності на них є неможливим. Якщо за жодних умов у особи не може виникнути право власності, то і перехід володіння, засвідчений державною реєстрацією права власності, є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду, не призводять до заволодіння порушником такою ділянкою.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Повернення територіальній громаді спірної земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом спірної земельної ділянки.

Ураховуючи викладене, встановивши, що новосформована спірна земельна ділянка знаходиться у межах прибережної захисної смуги річки Осикова лівої притоки річки Гарбузинка район басейну річки Южний Буг та належить до земель водного фонду, у втручанні держави у право мирного володіння ОСОБА_1 цією земельною ділянкою є легітимна мета контролю за використанням та цільовим призначенням такої категорії земель згідно із загальними інтересами, які полягають, зокрема, у відновленні становища, яке існувало до порушення права власності територіальної громади на цю ділянку та у збереженні прибережної захисної смуги.

Колегія суддів зазначає, що на підставі зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки як ОСОБА_1 , так і інші відповідачі, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що спірна ділянка розташована на незначній відстані від урізу води та в межах прибережної захисної смуги, інформація про що є загальновідомою. Отже, могли і повинні були розуміти, що вона належить до земель водного фонду, і її отримання у власність є неможливим на підставі імперативних вимог законодавства України. За таких обставин, неможливо виснувати про те, що втручання у право власності того об`єкта, який відповідачі за добросовісної поведінки не могли отримати, є для них надмірним тягарем.

Немає жодних підстав вважати, що перед набуттям спірних земельних ділянок у власність існували перешкоди самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права ознайомитися із зазначеними вимогами законодавства та дійти висновку щодо режиму земельної ділянки.

Отже, спірні земельні ділянки не могли бути передані у власність, оскільки для цього існували законодавчі перешкоди, про які ОСОБА_1 як сторона договору купівлі продажу знала чи повинна була знати.

Тому, довід апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона є добросовісним набувачем, є необгрунтованим.

За наведених обставин колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Порхуном Віталієм Михайловичем залишити без задоволення, а рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повну судове рішення складено 15.07. 2025 р.