ПОСТАНОВА

Іменем України

09 липня 2025 року м. Кропивницький

справа № 2-3025/2001

провадження № 22-ц/4809/853/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О. Л., Письменний О. А.,

за участю секретаря судового засідання Соловйової І. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу міського суду Кіровського району м. Кіровограда від 07 серпня 2001 року (суддя Суровицька Л. В.).

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У 2001 році ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду Кіровського району м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу в сумі 1080 доларів США.

ОСОБА_1 також подала заяву про забезпечення позову, якою просила накласти арешт на майно відповідача ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), зокрема: на квартиру за адресою АДРЕСА_1 та квартиру за адресою АДРЕСА_2 та домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 .

Судова ухвала

Ухвалою міського суду Кіровського району м. Кіровограда від 07 серпня 2001 року клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на майно відповідача ОСОБА_4 (ініціали сторони відповідають оригіналу судової ухвали), а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга

У березні 2025 року ОСОБА_3 на зазначену ухвалу суду, в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 , подано апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судову ухвалу в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 , і відмовити позивачці в задоволенні клопотання про накладення арешту на вказану нерухомість.

В обґрунтування заявленого вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6 . Після смерті матері відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_4 .

Зазначає, що ним була подана заява про прийняття спадщини, але оформити право власності на спадкове майно він не зміг, у зв`язку з арештом квартири на підставі ухвали міського суду Кіровського району м. Кіровограда від 07 серпня 2001 року, про що скаржника повідомив нотаріус.

Копію оскаржуваної ухвали отримав у Кіровському райсуді м. Кіровограда 21 березня 2025 року.

Рух справи

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 березня 2025 року визначено склад судової колегії для розгляду вказаної справи: суддя-доповідач - Дьомич Л. М., судді-учасники: Письменний О. А., Чельник О. І.

Згідно з ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 серпня 2001 року залишено без руху; запропоновано скаржнику у встановлений строк надати до суду обґрунтовану заяву про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а також докази на підтвердження відповідних доводів; виправлену апеляційну скаргу із зазначенням достовірної інформації про місце проживання чи перебування позивачки та відповідача у справі, а також її копію (примірники) для сторін.

Відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 27 травня 2025 року ОСОБА_3 поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали суду від 07 серпня 2001 року; відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання сторонами відзиву на апеляційну скаргу.

03 червня 2024 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду у суді апеляційної інстанції на 09 липня 2025 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

У період з 09 червня 2025 року по 27 червня 2025 року включно головуючий суддя Дьомич Л.М. та член колегії з розгляду даної справи суддя Письменний О.А. перебували у відпустці на підставі відповідних наказів голови Кропивницького апеляційного суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 липня 2025 року замінено члена колегії суддів Чельник О.І , яка з 30 червня 2025 року перебуває у тривалій відпустці, на суддю Дуковського О.Л.

Позиція сторін

Сторони своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

У встановленому процесуальним законом порядку учасників справи повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду справи.

Згідно зворотного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 647, вкладенням у яке була судова повістка про виклик ОСОБА_3 у судове засідання, що надійшло до Кропивницького апеляційного суду 16 червня 2025 року, відправлення було вручене адресату 13 червня 2025 року (а. с. 119).

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, зареєстрованій у суді 25 березня 2025 року адреси сторін, як позивача, так і відповідача, вказав такі: квартира АДРЕСА_4 .

В апеляційній скарзі, поданій за наслідком виконання судової ухвали апеляційного суду, ОСОБА_3 адреси сторін зазначив наступні: ОСОБА_1 - АДРЕСА_5 ; ОСОБА_2 АДРЕСА_6 .

Наслідки отримання поштових відправлень.

Поштове відправлення 164, вкладенням у яке була судова повістка про виклик позивачки ОСОБА_1 у судове засідання, повернулось до Кропивницького апеляційного суду 18 червня 2025 року з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 120-121); поштове відправлення 615, вкладенням у яке була судова повістка про виклик відповідача ОСОБА_2 у судове засідання, повернулось до Кропивницького апеляційного суду 19 червня 2025 року з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 122-123); поштове відправлення 519, вкладенням у яке була судова повістка про виклик відповідача ОСОБА_2 у судове засідання, повернулось до Кропивницького апеляційного суду 20 червня 2025 року з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 124-125), що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є доказом належного інформування учасників справи про дату, час і місце розгляду справи.

ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції підтримав доводи скарги, наполягав на її задоволенні. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, що відповідно до ст. 372 ЦПК, з врахуванням вищевикладеного, не становить перешкоди в розгляді справи.

Обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що у 2001 році ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу. В забезпечення позову просила накласти арешт на майно відповідача.

Ухвалою міського суду Кіровського району м. Кіровограда від 07 серпня 2001 року клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на майно відповідача - ОСОБА_4 , а саме на квартиру АДРЕСА_4 , квартиру за адресою АДРЕСА_2 та домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 .

Рішенням суду від 05 листопада 2001 року позов ОСОБА_1 задоволений. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 717 грн 19 коп., судові витрати 61 грн 90 коп.

Згідно довідки ОКП «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації», адреса АДРЕСА_1 відповідає адресі АДРЕСА_1 (а.с.83).

Позиція апеляційного суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви апеляційного суду

За положеннями ст. 367 ЦПК оскаржувана ухвала переглядається в межах визначених апеляційною скаргою, тобто щодо забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 .

Відповідно до ч.1 ст. 149 ЦПК України (у редакції станом на час постановлення ухвали) суд чи суддя за заявою осіб, які беруть участь у справі, або за своєю ініціативою може вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 151 ЦПК України (редакції станом на час постановлення ухвали) позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Застосовуючи дані норми права, міським судом Кіровського району м. Кіровограда 7 серпня 2001 року забезпечений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, накладений арешт на майно, серед якого квартира, як стверджує апелянт, належить йому як спадкоємцю, за адресою АДРЕСА_1 , обтяження становить перешкоду в отриманні свідоцтва про спадкування після смерті матері.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

В порядку частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

За частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Апелянт на підтвердження свого права оскарження вказав, що є спадкоємцем майна померлої матері, власниці квартири, щодо якої оскаржується арешт, та надав наступний обсяг документів: договір купівлі-продажу від 29 листопада 1999 року між ним та ОСОБА_6 (а.с.78); паспорт громадянина України ОСОБА_3 , картка платника податків (а.с.79-80,81); витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.82), в якому значиться спадкодавцем ОСОБА_6 ; довідка ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» щодо технічної характеристики об`єкта нерухомості (а.с.83); свідоцтво про смерть ОСОБА_6 (а.с.84); свідоцтво про народження ОСОБА_3 (а.с.85); витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.86); відповідь в.о.завідувача Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області (а.с.101).

Матеріали справи частково відновлені, у зв`язку з втраченим провадженням, і містять оригінал рішення та ухвалу про забезпечення позову, обліково-статистичну карту, сформовану 13 липня 2021 року (а.с. 27-30). Провадження відновлено судовою ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 липня 2019 року (а.с.33).

За наслідком з`ясованого під час апеляційного перегляду, письмових доказів, пояснень апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судова ухвала про арешт майна є виконавчим документом, зостановлюється для забезпечення виконання судового рішення, зокрема, для запобігання відчуженню майна, яке може бути використане для задоволення вимог стягувача. Судова ухвала про арешт майна скеровується до виконання.

За усталеною судовою практикою виходить, що в разі арешту майна, яке належить особі, а не боржникові у справі, така особа може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту.

Тобто, законом передбачений спосіб захисту порушеного, невизнаного, а також законного інтересу особи, право якої може бути захищене, у спеціально передбачений спосіб, в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику.

Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 826/12775/15 (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594 св 21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109 св 22), від 28 травня 2025р, справа № 528/112/24; від 6 травня 2024р, справа № 725/3352/23; 4 жовтня 2023р справа № 337/2402/22

Так, у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року в справі № 337/2402/22 (провадження № 61-7442св23) (щодо порушеного права спадкоємця на спадкове майно, на яке накладено арешт ) визначено, що порушене право спадкоємця на спадкове майно, на яке накладено арешт, може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття з нього арешту. Відповідачами в такому спорі мають бути особи, в інтересах яких накладено арешт на майно, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що вимоги осіб щодо належності саме їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом.

Матеріали справи (відновлені) містять стислий обсяг, апеляційна скарга подана зі спливом 24 років, обставини виконання судового рішення чи його тривання суду невідомі. За доводами і поясненнями апелянта виходить, що арешт помилково накладений на квартиру матері, квартира не була власністю ОСОБА_2 .

Разом з тим, у поданій апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_3 вказав, що і ОСОБА_1 (позивач) і ОСОБА_2 (відповідач) проживають саме у спірній квартирі по АДРЕСА_1 , на що колегією суддів звернута увага і дана обставина з`ясовувалась колегією суддів та пояснювалася ОСОБА_3 у судовому засіданні (а.с.74-76). Така ж адреса місцем проживання позивачки ОСОБА_1 вказана у попередньо поданій апеляційній скарзі іншого апелянта ОСОБА_7 , який оскаржував арешт іншої нерухомості.

Як вище зазначено в переліку документів справи, ні актуальної інформації щодо власника квартири, ні нас постановлення оскаржуваної ухвали, суду не надано, а згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13.03.2025 р. вказано про обтяження: арешт нерухомого майна; зареєстровано 20.02.2008 р. за № 6628642; підстава обтяження: ухвала суду від 07.08.2001 р.; об`єкт обтяження: квартира адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_4 (а.с.100).

За вищевикладеного, враховуючи пояснення апелянта і наведені ним обґрунтування, наданий обсяг письмових/документальних підтверджень та визначений законодавством порядок зняття арешту з майна за вимогою особи, яка вважає себе власником/володільцем такого майна, колегія суддів виснувала, що підстави оскарження не заслуговують на увагу.

Апелянт обрав спосіб захисту свого права/інтересу шляхом оскарження судової ухвали з мотивів, що квартира на час постановлення ухвали належала його матері, а не відповідачу у справі ОСОБА_2 , тобто арешт помилково накладений на майно ОСОБА_6 , яка жодним чином не мала відношення до спірних правовідносин. Його права автоматично зачіпаються, так як прийняв спадщину майна померлої, є володільцем спірної квартири.

Для захисту інтересів володільця майна, реалізації права набути спадок, законом передбачений порядок у вигляді позовного провадження про визнання права власності на спадкове майно і зняття з нього арешту. Саме під час такого судового провадження підлягає з`ясуванню належність спірного майна, з врахуванням інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, де власник зазначений ОСОБА_8 (мовою оригіналу). Встановлення належності майна померлій ОСОБА_6 , на чому наполягає апелянт, при цьому жодного підтвердження, що відповідає судовому провадженню не надає, як не надає актуальної інформації щодо власника. Договір купівлі-продажу, яким обґрунтовується оскарження, датований 1999 року, оскаржувана ухвала постановлена у 2001 році і в ній вказано про накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_8 .

Апеляційне провадження відкрито за заявою особи (правонаступника), яка не була учасником справи. Така особа може подати апеляційну скаргу на судове рішення, якщо воно безпосередньо впливає на її права, свободи, інтереси або обов`язки, але за умови, що рішення було ухвалено щодо її прав чи інтересів. Колегія суддів дійшла висновку, що підстави оскарження не спростовують законність судового рішення (ухвали в справі), а відтак скарга не підлягає задоволенню.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги не спростовують ухвалу суду першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу - без змін, ст. 375 ЦПК.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу міського суду Кіровського району м. Кіровограда від 07 серпня 2001 року (в оскаржуваній частині) без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена 14 липня 2025року.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний