Справа № 953/1830/25
н/п 2/953/1567/25
УХВАЛА
"21" липня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
судді Єфіменко Н.А.,
за участі секретаря Лущан В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
27 лютого 2025 року ОСОБА_2 (далі: позивач) звернулась до ОСОБА_1 (далі: відповідач) з позовом про розірвання шлюбу.
В обґрунтування заявленої вимоги позивач посилалась на реєстрацію 24.08.2024 шлюбу із відповідачем, не складення сімейного життя за відсутності взаєморозуміння, наявності різних поглядів на життя та втрати почуття любові. Зазначила, що шлюб існує формально, примирення з відповідачем є не можливим. Вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам.
28.02.2025 ухвалою Київського районного суду м. Харкова провадження у справі відрите, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
29.04.2025 відповідачем подане клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України.
До судового засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились. Представником позивача подане клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач причину неявки не сповістив.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе розглянути клопотання про зупинення провадження у справі за відсутності учасників справи.
Розглянувши клопотання, дослідивши матеріали справи, суд зазначає:
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, що передбачено ст.5 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, що відображено у п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, що перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.
Норми цивільного процесуального законодавства розрізняють обов`язкову та факультативну підставу для зупинення провадження у справі.
Випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, визначені у ч.1 ст.251 ЦПК України.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Згідно з п.2 ч.1 ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п.2 ч.1 ст.251 цього Кодексу, до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введений в Україні воєнний стан з 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався та існує на час розгляду даного клопотання.
Статтею1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення).
Відповідно до п.12 Положення встановлення зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Результат аналізу п.12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом оформлюється письмовими наказами по особовому складу.
У відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд сформулював позицію, за якою для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України в матеріалах цивільної справи мають бути докази перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а також того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема беруть участь у виконанні бойових завдань (ухвали Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №757/5240/16-ц, від 29.08.2022 у справі №461/5209/19, від 29.08.2022 у справі №461/5209/19).
Також, Касаційний цивільний суд Верховного Суду визначив, що належним письмовим доказом для зупинення провадження у зв`язку з перебуванням сторони у складі Збройних Сил України є наказ по особовому складу, виданий у порядку п.12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008. Інші докази (довідки, листи з військової частини) суд визнав недостатніми для встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом (постанова від 29.03.2023 у справі №756/3462/20).
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Звертаючись до суду із клопотанням про зупинення провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України надав дві довідки №313 від 16.01.2025, №1304 від 28.04.2025.
Як вбачається з довідки №313 від 16.01.2025 за підписом т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , молодший сержант ОСОБА_1 , старший водій гранатометного відділення взводу вогневої підтримки спеціального призначення роти розвідки спеціального призначення дійсно у період з 24.09.2024 по 26.10.2024, 13.11.2024, з 15.11.2024 по 18.11.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки та інтересів Держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, перебуваючи в Харківській та Запорізькій областях.
Крім того, зі змісту з довідки №1304 від 28.04.2025 за підписом начальника відділення кадрової роботи НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 вбачається, що я молодший сержант ОСОБА_1 дійсно з 24.07.202 по теперішний час перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у ВЧ НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Разом з тим, матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки він не надав наказ по особовому складу.
Суд зазначає, що довідки №313 від 16.01.2025, №1304 від 28.04.2025 не є достатнім доказом для зупинення провадження у справі відповідно до п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України.
Факт перебування відповідача у складі Національної Гвардії України не доводить факту його перебування у структурному підрозділі НГУ, що переведений на воєнний стан та безпосередньо бере участь у бойових діях і надані ним довідки не є підставою для зупинення провадження у справі.
Враховуючи викладені обставини, підстав для зупинення провадження, суд не вбачає, а відтак, клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 260,261, 251, 253 ЦПК України, суд, -
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Н.В. Єфіменко