КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/12079/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Стрижеуса А. М., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

за участі: ОСОБА_1 та в його інтересах адвоката Сапронова О. В.

Адвоката Гоцко Р. В. В інтересах Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд»,

на рішення Святошинського районного суду міста Києва у складі судді Сенька М. Ф.

від 31 березня 2025 року

у цивільній справі № 759/21139/23 Святошинського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчально-виробничий центр «Професійна Безпека»

третя особа: Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень місті «Київзеленбуд»

про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчально-виробничий центр «Професійна Безпека» (далі - ТОВ «НВЦ Професійна Безпека»), третя особа - Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати неправомірними дії ТОВ «НВЦ Професійна Безпека» щодо скасування задовільних (позитивних) результатів перевірки знань з питань охорони праці у нього;

- скасувати витяг з протоколу від 15 січня 2021 року № 81-12-21 засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці;

- зобов`язати ТОВ «НВЦ Професійна Безпека» оформити протокол засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці про задовільні (позитивні) результати перевірки знань з питань охорони праці у нього та видати йому посвідчення про перевірку знань з питань охорони праці.

Позов мотивував тим, що з фотографій, зроблених ним під час складання іспитів, які зберігаються на його телефоні, та з листа ТОВ «НВЦ Професійна Безпека» вбачається, що 14.01.2021 він отримав позитивні результати перевірки знань з питань охорони праці та відповідних правил безпечної експлуатації обладнання і виконання робіт підвищеної небезпеки, однак такі результати були скасовані на підставі абзацу 4 пункту 5.3. розділу 5 Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці. Позивач вважає, що оскільки він отримав позитивні результати перевірки знань з питань охорони праці, то відповідач зобов`язаний був у відповідності до п. 3.13 Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці (НПАОП 0.00-4.12-05) оформити протокол засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці та видати посвідчення про перевірку знань з питань охорони праці, однак цього не вчинив, що є підставою для зобов`язання відповідача вчинити ці дії.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року позов задоволено.

Визнано неправомірними дії ТОВ «Навчально-виробничий центр «Професійна безпека» щодо скасування задовільних (позитивних) результатів перевірки знань з питань охорони у ОСОБА_1 .

Скасовано Витяг з протоколу № 81-12-21 від 15.01.2021 засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці.

Зобов`язано ТОВ «Навчально-виробничий центр «Професійна безпека» оформити протокол засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці про задовільні (позитивні) результати перевірки знань з питань охорони праці у ОСОБА_1 та видано ОСОБА_1 посвідчення про перевірку знань з питань охорони праці.

Стягнуто з ТОВ «Навчально-виробничий центр «Професійна безпека» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 220,80 грн.

В апеляційній скарзі Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову. Стягнути з позивача судові витрати.

Щодо порушення вимог ст. 100 ЦПК України та недопустимості доказів, вказує, що суд першої інстанції послався на копію листа Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» від 17 червня 2022 року № 303-1522 та скріншоти реєстраційної картки від 18.01.2021 № 077/226/144 як на докази проходження ОСОБА_1 навчання та успішного складання іспитів. Апелянт стверджує, що позивачем було додано копії з копій скріншотів, засвідчених позивачем, а потім його представником адвокатом Кравецем Д. М., без засвідчення представниками КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр».

Позивач, на думку апелянта, порушив ч. 4 ст. 100 ЦПК України, оскільки не зазначив про наявність у нього або в іншої особи оригіналу електронних доказів - скріншотів.

Апелянт посилається на ч. 5 ст. 100 ЦПК України, згідно з якою, якщо оригінал електронного доказу не подано, а його відповідність поставлено під сумнів, такий доказ не береться судом до уваги. Апелянт вважає, що копії скріншотів були подані неналежним способом та є недостовірним доказом.

Стверджує, що суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду, зокрема постанову від 21 березня 2019 року у справі № 568/879/17, де було зазначено про неврахування паперових копій електронних доказів у зв`язку з неподанням оригіналів та сумнівами щодо їх відповідності.

Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції не врахував спростування КО «Київзеленбуд» щодо реєстраційної картки № 077/226/114 від 18.01.2021, де вбачається резолюція ОСОБА_2 про необхідність з`явитись ОСОБА_1 20.01.2021 для складання іспиту, а відмітка про успішне складання іспитів була поставлена самим ОСОБА_1 27.01.2021. Апелянт стверджує, що ця відмітка не може бути належним та допустимим доказом.

Також, апелянт посилається на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2022 року у справі № 761/11402/21 та від 05 грудня 2022 року у справі № 761/25581/21, які набрали законної сили. У цих рішеннях встановлено, що роботодавець належним чином організовував навчання та оцінки знань у ОСОБА_1 , а підставою для відсторонення від роботи стали незадовільні результати оцінювання від 15.01.2021. Також встановлено, що відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати до проходження повторного навчання та перевірки знань відбулося з дотриманням законодавства. Апелянт стверджує, що правомірність протоколу № 81-12-21 від 15.01.2021, витяг з якого оскаржується, була неодноразово встановлена судовими рішеннями, що є преюдиційним фактом згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції проігнорував доводи відповідача та третьої особи щодо пред`явлення позову до неналежного відповідача та обрання неналежного способу захисту прав позивача. Апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 17.07.2024 № 759/21139/23, де зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови в позові.

Апелянт стверджує, що згідно з Положенням № 15 (Наказ Держкомпраці України 26.01.2005 № 15), перевірка знань з питань охорони праці посадових осіб, які пройшли навчання в навчальних центрах, проводиться комісією відповідного територіального органу Держпраці. Вказує, що комісія, яка прийняла рішення про непроходження ОСОБА_1 перевірки знань, була сформована наказом Головного управління Держпраці у Київській області від 01.09.2020 № 2635 та складалася з посадових осіб цього управління. Таким чином, апелянт вважає, що позовні вимоги, зокрема про визнання неправомірними дій ТОВ «Навчально-виробничий центр «Професійна Безпека» щодо скасування результатів перевірки знань, були пред`явлені до неналежного відповідача, оскільки дії вчинялись комісією, сформованою Держпраці.

Також стверджує, що суд першої інстанції, задовольнивши вимоги про скасування витягу з протоколу та зобов`язання ТОВ «Навчально-виробничий центр «Професійна безпека» оформити протокол та видати посвідчення, переклав права та обов`язки посадових осіб Держпраці на відповідача, що унеможливлює виконання рішення. Апелянт наголошує, що протокол та посвідчення підписуються головою та членами комісії, а не ТОВ «Навчально-виробничий центр «Професійна Безпека». Якщо відповідач створить та підпише ці документи, вони не матимуть юридичного значення.

Апелянт також зазначає, що позивач оскаржує лише витяг з протоколу, а не сам протокол № 81-12-21 від 15 січня 2021 року, що є неналежним способом захисту прав, оскільки скасування витягу не скасовує сам протокол.

Апелянт зазначає, що уклав договір про надання правової допомоги № ЦП 2025 від 09 травня 2025 року з АО «Пі Джі Ло Фірм» на суму 20 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 912 від 13 травня 2025 року.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Романішин Є. В., в інтересах ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним.

Позивач стверджує, що докази, подані до суду першої інстанції, були в наявності у нього, про що було зазначено в позовній заяві. Кожен доказ був належним чином оформлений та завірений, а також отриманий у законний спосіб, що підтверджується листами Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» № 303-814 від 22 лютого 2022 року та № 303-1522 від 17 червня 2022 року.

Позивач зазначає, що фотознімки процесу навчання та складання іспитів, які підтверджують успішне складання іспитів ОСОБА_1 та ідентифікацію його особи, були роздруковані з телефону Позивача і досі є в його наявності. Посилання відповідача на порушення порядку подання доказів є лише припущеннями. Позивач вказує, що згідно з листом ТОВ «Навчально-виробничий центр «Професійна безпека», 14 січня 2021 року ОСОБА_1 отримав позитивні результати перевірки знань, які пізніше були скасовані. Позивач стверджує, що якби він не склав іспити, Відповідач не скасував би їх, тому посилання на нескладання іспитів є безпідставним.

Щодо преюдиційних фактів, позивач наголошує, що в судових справах Шевченківського районного суду міста Києва № 761/11402/21 та № 761/25581/21 до предмету позову не входило оскарження дій Відповідача, оскарження витягу з протоколу або зобов`язання Відповідача вчинити дії. Отже, обставини, встановлені в тих справах, не можуть бути враховані судом при розгляді даної справи.

Відносно тверджень про неналежного відповідача та неналежний спосіб захисту прав, Позивач зазначає, що предметом даного позову є визнання неправомірними дій ТОВ «Навчально-виробничий центр «Професійна безпека» щодо скасування позитивних результатів перевірки знань, скасування Витягу з протоколу № 81-12-21 від 15 січня 2021 року та зобов`язання ТОВ «Навчально-виробничий центр «Професійна безпека» оформити протокол та видати посвідчення. Справа регулюється ЦПК України, оскільки є приватно-правовим спором між фізичною та юридичною особами. Позивач наголошує, що Витяг з протоколу № 81-12-21 від 15 січня 2021 року містить печатку відповідача та підписаний Генеральним директором НВЦ «Професійна безпека», що свідчить про його видачу саме відповідачем. Позивач посилається на Типове положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці (НПАОП 0.00-4.12-05), затверджене Наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26.01.2005 №15. Згідно з цим положенням, навчальний центр (яким є відповідач) здійснює оформлення результатів перевірки знань та видачу посвідчень. Відтак, Позивач стверджує, що спір виник саме між ним та відповідачем, оскільки саме відповідач вчинив дії, що порушують його права. Відносини між учасниками справи є цивільно-правовими, оскільки відповідач не є органом державної влади і не здійснює публічно-владні управлінські функції. Позивач стверджує, що заявлені вимоги щодо скасування Витягу з протоколу № 81-12-21 є похідними від спору щодо рішень та дій товариства при оформленні та обліку протоколу перевірки знань, що покладається на суб`єкта господарювання, який проводив навчання. Позивач заперечує твердження про публічно-правовий характер спірних відносин, встановлений раніше постановою Київського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року № 761/25581/21, оскільки преюдицію утворюють лише обставини, що безпосередньо досліджувалися та встановлювалися судом, а не лише викладені в описовій частині судового рішення.

Щодо судових витрат, позивач вважає, що апеляційна скарга є безпідставною, тому всі судові витрати мають бути покладені на Скаржника. Витрати на професійну правничу допомогу не підлягають стягненню з позивача, оскільки сума є завищеною та не відповідає дійсності. Позивач зазначає, що КО «Київзеленбуд» раніше подавало процесуальні документи з ідентичними доводами, що й апеляційна скарга, що свідчить про штучність укладення договору з адвокатським об`єднанням з метою збагачення за рахунок позивача. З огляду на це, позивач просить суд відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу або зменшити їх розмір до 10 грн.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта адвокат Гоцко Р. В. апеляційну скаргу підтримав із викладених у ній підстав та доводів.

ОСОБА_1 та в його інтересах адвокат Сапронов О. В. проти задоволення апеляційної скарги заперечили із підстав викладених у відзиві.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника скаржника, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у Київському комунальному об`єднанні зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» на посаді начальника управління міської станції захисту зелених насаджень.

28 грудня 2020 року Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» видало наказ № 1058-п «Про направлення на навчання і перевірку знань з питань охорони праці», згідно з яким ОСОБА_1 було направлено в Товариство з обмеженою відповідальністю «Навчально-виробничий центр «Професійна безпека» на навчання і перевірку знань з питань охорони праці.

Згідно з Листом Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» № 303-814 від 22 лютого 2022 року, в інформаційно-телекомунікаційній системі «Єдиний інформаційний простір територіальної громади міста Києва» (АСКОД) зберігається реєстраційна карта, в якій вказано, що ОСОБА_1 навчання пройшов, іспити по темах успішно здав.

Згідно з Листом Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» № 303-1522 від 17 червня 2022 року та скріншотів реєстраційної картки № 077/226/144 від 18 січня 2021 року, ОСОБА_1 навчання пройшов, іспити по всіх темах успішно здав, ОСОБА_3 була присутня під час складання іспиту.

Згідно з фотографіями процесу навчання та складання іспитів ОСОБА_1 , вбачається процес проходження навчання і складання іспитів, ідентифікація ОСОБА_1 , його фото, назви курсів, щодо яких було навчання та складання іспитів, результати у відсотках (складено).

Згідно з Листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчально-виробничий центр «Професійна безпека», 14 січня 2021 року ОСОБА_1 отримав позитивні результати перевірки знань з питань охорони та відповідних правил безпечної експлуатації обладнання і виконання робіт підвищеної небезпеки, однак такі результати були скасовані на підставі абзацу 4 п. 5.3. розділу 5 Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці (НПАОП 0.00-4.12-05).

Згідно з Витягом з протоколу № 81-12-21 від 15 січня 2021 року засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці, вказано, що ОСОБА_1 правила (загальний курс з ОП, НПА ОП 0.00-1.15.07, НПА ОП 0.00-1.71.13, НПА ОП 0.00-1.81.18, НПА ОП 0.00-1.08.95) не знає.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчально-виробничий центр «Професійна Безпека» щодо скасування задовільних (позитивних) результатів перевірки знань з питань охорони праці, скасувати Витяг з протоколу № 81-12-21 від 15.01.2021 та зобов`язати відповідача оформити протокол засідання комісії про задовільні результати та видати посвідчення. Позивач вважав, що успішно пройшов навчання та іспити з питань охорони праці, але відповідач безпідставно скасував ці результати.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що абзац 4 п. 5.3 Положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці не регулює питання скасування успішних результатів. Суд встановив, що ОСОБА_1 успішно пройшов навчання та іспити, що підтверджується листами КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» та фотографіями процесу. Також, відповідач у своєму листі зазначив, що ОСОБА_1 отримав позитивні результати перевірки знань, які були скасовані. На підставі цього, суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача щодо скасування позитивних результатів перевірки знань, скасування Витягу з протоколу та зобов`язання відповідача оформити протокол про задовільні результати та видати посвідчення, посилаючись на п. 3.13 Типового положення.

Із такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Законодавець у статті 4 ЦПК України встановив, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до приписів статті 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті).

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на практику щодо неможливості оцінки спірних правовідносин лише залежно від того, як позивач сформулював позовну вимогу, і кого вказав відповідачем за цією вимогою. У кожному випадку суд повинен встановити зміст спірних правовідносин (обставини, пов`язані з правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів). Самі по собі предмети позовів і сторони справ можуть не допомогти встановити зміст спору. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, із неналежним відповідачем спору немає, але стороною справи він є; позивач може помилятися з приводу участі у спірних правовідносинах, проте його процесуальний статус як позивача від цього не залежить). Отже, сторони справи, яких вказує у позовній заяві позивач, теж не обов`язково дозволяють встановити зміст спірних правовідносин (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, від 22.02.2022 у справі № 201/16373/16-ц, від 05.10.2022 у справі № 906/513/18, від 04.07.2023 у справі № 373/626/17).

Велика Палата Верховного Суду також зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14, від 22.09.2022 року у справі № 462/5368/16-ц, від 04.07.2023 року у справі № 233/4365/18).

Однак, суд першої інстанції не виконав свого обов`язку з`ясувати справжню мету звернення позивача й залишив поза увагою, необхідність проходження ОСОБА_1 навчання та перевірки знань з питань охорони праці була безпосередньо зумовлена його перебуванням у трудових відносинах на займаній посаді в КО «Київзеленбуд», а не є самостійним інтересом пересічної особи. Отже, за обставинами даної справи кінцевою метою позову ОСОБА_1 щодо оскарження результатів перевірки знань є оспорення законності його відсторонення та звільнення з посади начальника управління міської станції захисту зелених насаджень, яке відбулося з 05 лютого 2021 року.

При цьому, колегія суддів наголошує на важливості розмежування «сторони у спорі» (матеріальний відповідач) та «сторони у справі» (процесуальний відповідач). У той час як Товариство з обмеженою відповідальністю «Навчально-виробничий центр «Професійна Безпека» є процесуальним відповідачем у даній справі, фактичною стороною у спорі, яка повинна була б відповідати за вимогами щодо поновлення трудових прав, є саме Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд». Таким чином, суд першої інстанції фактично розглянув спір з неналежним відповідачем щодо справжньої суті вимог позивача.

Між ти, як вказує Велика Палата Верховного Суду, задоволення судом позовної вимоги має дозволити досягнути мети судочинства - реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, і той, який обрав позивач, можна використати для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких він звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним, зокрема неефективним, і відмовляє у позові. Водночас, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. mutatis mutandis наприклад постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17; див. також постанову Верховного Суду України від 10.09.2014 у справі № 6-32цс14).

За змістом частини першої статті 2 ЦПК України, метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17).

Прагнучи відновлення своїх трудових прав як працівника, позивач, у разі обрання правильного та ефективного способу захисту, мав би звернутися з позовом про поновлення на роботі. Адже, саме статті 233 та 235 Кодексу законів про працю України регулюють строки звернення та порядок поновлення працівника на попередній роботі у разі звільнення без законної підстави.

Суд має встановити відповідні факти й оцінити певні дії відповідача як правомірні чи протиправні у мотивувальній частині рішення, вирішуючи питання про задоволення саме тієї позовної вимоги, яка спрямована на вирішення спору, а не на створення передумов для його вирішення у майбутньому. Згідно з принципом процесуальної економії, штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 9901/554/19, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, від 21.09.2022 у справі 908/976/190, від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц, від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18.

Незважаючи на це, суд першої інстанції не провів аналізу співвідношення обраного способу захисту з дійсною кінцевою метою позивача, що призвело до ухвалення рішення без належного врахування норм трудового законодавства та принципів ефективного судового захисту.

Водночас, матеріали справи свідчать, що Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2022 року у справі № 761/11402/21 встановлено, що роботодавцем належним чином організовувались навчання та оцінки знань у ОСОБА_1 . Підставою для відсторонення від роботи ОСОБА_1 стали незадовільні результати оцінювання від 15.01.2021. Позивачу було достеменно відомо про день, час та місце оцінювання 15.01.2021. Наказ від 28.12.2020 № 1058-п «Про направлення на навчання і перевірку знань з питань охорони праці» в частині направлення ОСОБА_1 в ТОВ «Навчально-виробничий центр «Професійна безпека» на навчання і перевірку знань з питань охорони праці є законним, та підстав для його скасування встановлено не було. Посада, яку займає ОСОБА_1 , входить до переліку посад посадових осіб, які проходять навчання і перевірку знань з питань охорони праці. Наказ генерального директора КО «Київзеленбуд» від 04.02.2021 № 33-п «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » був винесений на підставі Витягу з протоколу засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці від 15.01.2021 року № 81-12-21. Відсторонення працівника від роботи допускається, зокрема, у разі відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони.

Додатково, Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року у справі № 761/25581/21, яке набрало законної сили, встановлено, що відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати (ч. 4 ст. 113 КЗпП України - час простою з вини працівника) до дати проходження ним повторного навчання та перевірки знань з питань охорони праці... відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства України. Судом констатовані як необхідність проходження позивачем навчання та перевірки знань з охорони праці як за основним, так і за суміщуваним місцем роботи так відсутність підстав для визнання незаконними та скасування наказу № 1058-п від 28.12.2020 та наказу № 33-п від 04.02.2021, з огляду на, що суд дійшов висновку про відсутність обставин, які б свідчили про порушення прав ОСОБА_1 при звільненні.

Ці факти, встановлені судовими рішеннями, які набрало законної сили, є преюдиційними відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України. Верховний Суд у своїх висновках наголошує, що преюдиційні обставини не підлягають доказуванню та є обов`язковими для суду при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Це забезпечує принцип юридичної визначеності та запобігає появі протилежних за змістом судових рішень.

Враховуючи, що підстави звільнення ОСОБА_1 були визнані законними, а відповідні рішення суду у справі № 761/11402/21 та у справі № 761/25581/21 набули законної сили, і в тих процесах він не спростував та не довів їх незаконності, обраний ним спосіб захисту у теперішній справі не призведе до поновлення прав, які позивач вважає порушеними.

З огляду на позицію Великої Палати Верховного Суду, яка наголошує, що задоволення судом позовної вимоги має реально відновити суб`єктивне право, а не лише створити передумови для його вирішення у майбутньому, а також неприпустимість штучного подвоєння судового процесу, поточний позов про оскарження результатів іспитів, що вже були оцінені як підстава для відсторонення та звільнення, є неефективним, оскільки кінцева мета вже була предметом судового розгляду та остаточно вирішена.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, проігнорувавши принцип преюдиційності, вдавшись до переоцінки обставин, які вже були встановлені та підтверджені рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2022 року у справі № 761/11402/21, що набрало законної сили. Це прямо суперечить частині четвертій статті 82 ЦПК України, яка чітко вказує, що такі обставини не доказуються при розгляді іншої справи та є обов`язковими для суду.

Таке нехтування чинним судовим рішенням, підриває принцип юридичної визначеності та створює неприпустимий прецедент суперечливих судових рішень.

З огляду на встановлене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, визначених статтею 376 Цивільного процесуального кодексу України із ухваленням нового судового рішення по відмову у задоволенні позову. Це зумовлено невідповідністю висновків суду першої інстанції щодо законності організації навчання обставинам справи, порушенням норм процесуального права через ігнорування обставин, які вважаються доведеними згідно зі статтею 82 ЦПК України, а також неправильним застосуванням норм матеріального права у частині ефективності обраного позивачем способу захисту.

Здійснюючи розподіл судових витрат відповідно до ч. 13 статті 141 ЦПК України, колегія суддів виходить з наступного.

Що стосується судового збору, сплаченого Київським комунальним об`єднанням зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» за подання апеляційної скарги, то, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача ОСОБА_1 , як на сторону, позовні вимоги якої за результатом апеляційного перегляду не задоволені у розмірі 4 831 грн 20 коп.

Щодо витрат на правничу допомогу про відшкодування яких заявлено апелянтом, який є третьою особою без самостійних вимог, колегія суддів виходить із того, що системний аналіз положень статей 137 та 141 ЦПК України свідчить, що механізм розподілу судових витрат, включаючи компенсацію правничої допомоги, передбачений цими нормами, орієнтований виключно на взаєморозрахунки між сторонами судового процесу - позивачем та відповідачем.

Законодавець не встановив прямої норми, яка б надавала третій особі, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, право на стягнення таких витрат з іншої сторони (позивача чи відповідача). Відсутність такого положення у зазначених статтях є принциповою та виключає можливість застосування за аналогією або розширеного тлумачення на користь третьої особи в цьому питанні. Отже, Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», як третя особа без самостійних, не має права на компенсацію понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, незважаючи на задоволення апеляційної скарги. Тому у задоволенні відповідних вимог апеляційної скарги, колегія суддів відмовляє.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» () судові витрати із сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 4 831 грн 20 коп.

У задоволенні вимог Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 липня 2025 року.

Судді Є. П. Євграфова

А. М. Стрижеус

В. В. Саліхов