Справа № 630/473/25
Провадження № 2/630/242/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2025 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Сухорукова І.М.,

за участю секретаря Дубрової А.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому вказав, що 14.03.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредитплюс» уклало із відповідачем кредитний договір №134226. У подальшому, ТОВ «ФК «Кредитплюс» на підставі договору факторингу від 10.10.2024 відступило право вимоги за даним кредитним договором до ТОВ «ФК «Ейс». Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 8842,98 грн, яка складається з 6974,10 грн заборгованості по кредиту та 1667,88 грн заборгованості за відсотками, 201,00 грн комісії, а також судові витрати судовий збір 2422,40 грн та 7000,00грн витрат на правничу допомогу.

30 квітня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 30 квітня 2025 року задоволено клопотання про витребування з банківської установи доказів АТ «ПУМБ» щодо отримання ОСОБА_1 грошових коштів на картку № НОМЕР_1 та її належності відповідачу.

У судове засідання представник позивача не з`явився, у позові просив проводити розгляд справи без виклику сторін.

Відповідачка надала до суду 05.06.2025 заперечення на позов де вказала, що сума відсотків і штрафів перевищує тіло кредиту, що порушує Закон України «Про споживче кредитування». Окрім того, штрафи і пеня не нараховуються у період військового стану. 21.07.2025 відповідачка подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, де вказала, що просить врахувати незаконність комісії, а також, що вона намагалася сплатити кредит, але її платежі незаконно зарахували на погашення комісії.

Таким чином, суд ухвалює рішення за відсутності сторін та їх представників.

Судом, на підставі наданих матеріалів, встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

14 березня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 у якості позичальника, уклали договір про споживчий кредит №134226. Договір позичальником підписано у електронній формі одноразовим ідентифікатором з використанням телефонного номеру 098-7500982.

У пункті 2.2.1 індивідуальної частини даного договору сторони погодили надання позичальнику кредит у розмірі 12000,00 грн, у наступному порядку: у розмірі 9000,00грн на картку 5355-28XX-XXXX-7015; у розмірі 3000,00 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Процентна ставка у пункті 2.3 встановлена у розмірі 300% річних, тип фіксована. Комісія за надання кредиту встановлена пунктом 2.5 договору та складає 3000,00 грн. Строк кредитування за даним договором за п.2.6 складає 84 дні з 14.03.2024 по 06.06.2024. У пункті 2.6.1 визначено, що сплата відбувається згідно до графіку платежів та здійснюється один раз на два тижні. (а.с. 11-14)

Згідно до відповіді АТ «ПУМБ» від 07.05.2025, ОСОБА_1 має у цьому банку рахунок за карткою НОМЕР_2 , у юридичній справі мається номер телефону НОМЕР_3 . На рахунок ОСОБА_1 14.03.2025 надійшли грошові кошти 9000,00 грн. (а.с. 79)

10.10.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та Позивач ТОВ «ФК «Ейс» уклали Договір факторингу № 10102024 згідно умов якого, Позивач набув право грошової вимоги до боржників. Згідно з п.1.1. Договору факторингу Клієнт передає (відступає) Фактору за плату, а Фактор приймає належні Клієнту грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Клієнтом і Боржниками (Портфель Заборгованості). Відповідно до вищезгаданого договору, Клієнт відступив Фактору Права Вимоги за укладеним кредитним договором згідно Реєстру Боржників, в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги. (а.с. 42-46)

18.02.2025, відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу №10102024 від 10.10.2024, від ТОВ «ФК «Кредитплюс» до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 8842,98 грн за кредитним договором від 14.03.2024. (а.с. 47)

Як вбачається з розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «ФК «Ейс», заборгованість відповідачки станом на 25.02.2025 становить 8842,98 грн, та складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6974,10 грн, заборгованості за комісією 201,00 грн, заборгованості за процентами у розмірі 1667,88 грн. (а.с. 39)

Згідно до картки обліку виконання кредитного договору, складеної ТОВ «ФК «Кредіплюс», ОСОБА_1 здійснювала наступні погашення за кредитним договором: 27.03.2024 які віднесені на погашення тіла 1497,04 грн та 1384,62 грн на погашення відсотків; 12.04.2024, які віднесені на погашення тіла 1667,66 грн та на погашення процентів 1212,00 грн та 2 грн на комісію; 25.04.2024, які віднесені 1861,20 грн на погашення тіла, 1019,46 грн на погашення відсотків, 100 грн на комісію. (а.с. 38)

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Таким чином, наданими до суду доказами позивачем доведено, що 14 березня 2024 року ТОВ «ФК «Кредитплюс» та відповідач у якості позичальника, уклали у електронній формі кредитний договір та погодили основні умови договору.

ТОВ «ФК «Кредитплюс» свої зобов`язання за договором виконало та перерахувало на належний відповідачу банківський рахунок кредитні кошти 9000,00 грн, а комісію 3000,00 грн за п.2.5 зарахувала у борг позичальника.

Отримані судом від АТ «ПУМБ» відомості про належність відповідачу ОСОБА_1 карткового рахунку: № НОМЕР_2 , номеру телефону НОМЕР_3 , а також зарахування на цей рахунок кредитних коштів підтверджують укладення вказаного кредитного договору та виконання його умов позичальником.

Наявні у матеріалах справи докази укладення договору факторингу, а також докази передання за цим договором прав вимоги, суд вважає належними та достатнім для підтвердження факту отримання позивачем права вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно до частини 1 статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Позивач надав документацію, яка наявна у нього як фактора, що стосується заборгованості боржника, яка підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника станом на дату відступлення права вимоги.

Таким чином, до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшли всі права попереднього кредитора щодо права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором. Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» є новим кредитором у зобов`язанні, позичальником в якому є відповідач ОСОБА_1 .

Суд вважає, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_1 не у повному обсязі виконала свого обов`язку по своєчасному поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом. Таким чином позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» правомірно вимагає стягнення простроченої заборгованості з відповідача, відповідно до умов договору.

Що стосується нарахування у борг комісії та стягнення цієї комісії з відповідача за пунктом 2.5 договору у розмірі 3000,00 грн що нараховується та підлягає сплаті за надання кредиту, суд зазначає наступне.

За правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії , платежі тощо за дії, які не є послугою.

У даному випадку, у якості винагороди за надання кредиту, сторони погодили проценти у пункті 2.3 договору, що відповідає положенням ч. 1 ст. 536 та ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Законом встановлено можливість погодження комісії кредитодавця, за послуги, пов`язані з наданням кредиту, а не за саме надання кредиту. Винагородою за надання кредиту законодавством України являються проценти.

У кредитному договорі №134226не зазначено, за які конкретні, пов`язані із наданням кредиту послуги, встановлена комісія у п.2.5.

Тому, заявлена позивачем до стягнення комісія не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, як послуга, належним чином не обґрунтована та не доведена, тому позовні вимоги в частині стягнення комісії задоволенню не підлягають.

У пункті 2.4 договору встановлено тариф комісії за управління та обслуговування кредиту, проте нарахувань такої комісії матеріали справи не міститять.

Згідно до нарахованого розміру заборгованості на аркуші справи 38, відповідачу при розрахунку боргу ставиться загальна сума 12000,00 грн, а не 9000,00 грн: тобто 9000,00 грн суми кредиту та 3000,00 грн комісії, правові підстави нарахування якої позивач не довів.

За таких обставин, розмір заборгованості підлягає зменшенню на 3000,00 грн.

Нарахована комісія 100 грн 25.04.2024, а також нараховані комісії у розмірі 2 грн відповідають положенням пункту 2.4 договору. Проте, як вбачається з розрахунку боргу, відповідачка сплатила ці комісії 12.04.2024 та 25.04.2024.

Щодо розрахунку суми боргу суд зазначає наступне.

Визначені договором у пункті 2.3 відсотки 300% річних за один день складають 0,8224%; від суми кредиту 9000 грн 0,8224% становитимуть 74,02 грн.

За погоджений у договорі строк кредитування 84 дні розмір відсотків складатиме 6217,68 грн. (84 дні помножити на 74,02 грн).

Суд бере до уваги сплачені відповідачкою суми кредиту та відсотків, вказані у розрахунку на аркуші справи 38: так, відповідачкою було здійснено три платежі і сплачено тіло кредиту у загальному розмірі 5 025,90 грн (1497,04 грн +1667,66 грн+1861,20грн), та сплачено відсотки у загальному розмірі 3 616,08 грн (1384,62 грн+1212,00грн+1019,46грн)

Таким чином, до стягнення підлягає заборгованість за відрахуванням сум комісії та сплачених відповідачкою коштів у розмірі 6 575,70 грн, що складається з боргу за кредитом 3 974,10 грн (9000,00 грн відняти 5025,90грн) та боргу за відсотками 2 601,60 грн (6217,68 грн відняти 3 616,08 грн).

У зв`язку із викладеним позов підлягає частковому задоволенню у сумі 6575,70 грн.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК).

На підтвердження надання правничої допомоги, представником позивача надано Договір про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025, протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги, додаткову угоду №5 до договору про надання правничої допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг від 04.02.2025. З представлених позивачем документів вбачається, що вартість наданих послуг становить 7000, 00 грн.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.2 ст.141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям, суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.2 ст.141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст.141 ЦПК України.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі N362/3912/18 (провадження N61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року в справі N201/14495/16-ц (провадження N61-22962св19).

В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн представник позивача надає акт де вказано, що адвокатське бюро «Тараненко та партнери» надало ТОВ "ФК "Ейс" наступні юридичні послуги:

- складання позовної заяви, кількість 2 год., вартість послуги 5000 грн;

- вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника за кредитним договором 2 год., вартість послуги 1000,00 грн;

- підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів на рахунок боржника 1 год. вартістю 500 грн;

- підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 1 год. вартістю 500 грн.

Надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п. 61 постанови).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі №910/12876/19.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 17.01.2024 у cправі №910/2158/23.

Враховуючи особливості предмета спору, ціну позову 8842,98 гривень, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, складність справи, яка є незначної складності та є подібною до інших аналогічних позовів фінансових компаній зі стягнення прострочених мікрозаймів, те, що адвокатом не проводилися додаткові розрахунки у справі, а також, що в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, зазначених в акті про отримання правової допомоги, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, є вочевидь завищеним, а тому суд приходить до висновку про те, що відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн, що відповідатиме критеріям виправданості, розумності та справедливості.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв`язку зі зверненням з позовом до суду у наступних розмірах.

Судовий збір позивачем було сплачено у розмірі 2422,40 грн.

Сума задоволених вимог 6575,70 грн складає 74,36% від 8842,98 грн заявлених вимог.

Тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 74,36 % судових витрат сплаченого зі сплати судового збору, тобто 1801,30 грн, та 4000,00 грн понесених витрат на правову допомогу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1-13, 76- 83, 141, 144 247, 258-259, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України, ст.ст. 521, 526, 625, 626, 628, 638-640, 1054, 1077, 1088 ЦК України, ст.ст. 3, 11 Закону України «Про електронну комерцію», суд -

вирішив :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», , адреса: 02090, м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005, заборгованість за кредитним договором №134027 від 12.03.2024 у розмірі 6575 (шість тисяч сімдесят п`ять) гривень 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», , адреса: 02090, м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1801 (одна тисяча вісімсот одна) грн 30 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», , адреса: 02090, м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя І.М. Сухоруков