Справа № 953/6808/24
Провадження № 2/953/292/25
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2025 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді Глос М. Л.,
за участю секретаря судового засідання Сороченко М. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,
Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» (далі ПрАТ «Харківенергозбут») в особі представника за довіреністю Григоряки Ю. С. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати спожитої електричної енергії за період з 30.11.2021 року до 30.06.2024 року у розмірі 24 129 грн. 42 коп.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на такі обставини.
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. За цією адресою на ім`я власника відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Договір із позивачем про постачання електроенергії вважається укладеним на умовах типового договору та комерційної пропозиції, що розміщені на вебсайті ПрАТ «Харківенергозбут» як надавача відповідної універсальної послуги: zbutenergo.kharkоv.ua.
За період з 30.11.2021 року до 30.06.2024 року за зазначеною вище адресою на підставі показників приладу обліку спожитої електричної енергії проведено нарахування вартості послуги з її постачання та розподілу у розмірі 24 129 грн. 42 коп. Зазначену суму боргу ОСОБА_1 не сплатив за виставленим рахунком, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Ухвалою від 02 вересня 2024 року Київський районний суд м. Харкова відкрив провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
ПрАТ «Харківенергозбут» було у встановленому законом порядку завчасно сповіщено про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності й ухвалення у справі заочного рішення у разі неприбуття у судове засідання відповідача і неподання ним відзиву.
Суд неодноразово повідомляв ОСОБА_1 про розгляд пред`явленого до нього позову шляхом направлення повісток засобами поштового зв`язку на адресу, зазначену у позовній заяві за місцезнаходженням кватири, що належить йому на праві приватної власності, де утворилася заборгованість з оплати житлово-комунальної послуги ( АДРЕСА_2 ), а також за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку за даними Єдиного державного демографічного реєстру ( АДРЕСА_3 ). Проте відповідна кореспонденція повернулася до суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Інші адреси, а також засоби зв`язку відповідача представнику ПрАТ «Харківенергозбут» і суду невідомі.
За таких обставин суд вжив усіх передбачених законом необхідних і можливих заходів для сповіщення ОСОБА_1 про розгляд справи, і процесуальні можливості для цього вичерпано. Отже, суд констатує належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання.
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, причин неприбуття не повідомив, з заявами чи клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертався, відзиву на позов не подав.
Виходячи з наведеного, з огляду на положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (набрала чинності для України 11.09.1997 року), відповідно до яких здійснення судового розгляду упродовж розумного строку є одним із елементів права людини на справедливий суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.
Верховний Суд, узагальнюючи судову практику, зазначив, що інститут заочного провадження спрямований на Реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства. У цій Рекомендації Комітет Міністрів акцентував увагу на важливості доступу сторін до спрощених і оперативніших судових процедур, захисту їх від невиправданих затримок, для чого необхідні надання і реалізація судом повноважень здійснювати судочинство більш ефективно.
За таких обставин, оскільки відповідач, якого у встановленому законом порядку повідомлено про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причин неприбуття не повідомив, з заявами про відкладення судового засідання до суду не звертався, відзиву не подав, і представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за необхідне і можливе постановити заочне рішення на підставі поданих письмових доказів.
Оскільки у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до вимог
ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Як передбачено наведеною вище правовою нормою, а також положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії визначені Законом України від 13.04.2017 року № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон № 2019-VIII).
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 2019-VIII, ринок електричної енергії це система відносин, що виникають між учасниками ринку під час здійснення купівлі-продажу електричної енергії та/або допоміжних послуг, передачі та розподілу, постачання електричної енергії споживачам. За дефініцією, що міститься у цій же правовій нормі, розподіл електричної енергії це її транспортування від електроустановок виробників або електроустановок оператора системи передачі мережами оператора системи розподілу, крім постачання електричної енергії.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 26 жовтня 2018 року № 1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території» постачальником відповідної універсальної послуги на території Харківської області визначено ПрАТ «Харківенергозбут».
Відповідно до п. 2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 (далі Правила), укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.
Розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку на підставі п. 4.1. Правил здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.
Як унормовано п. п. 4.7 п. 4 Правил, оплата електричної енергії здійснюється побутовим споживачем виходячи з умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, і може, зокрема, бути у формі оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.
У п. п. 4.8 п. 4 Правил визначено, що форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).
Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному вебсайті.
Типовий договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, комерційна пропозиція, копія ліцензії на провадження відповідної діяльності та копії інших документів ПрАТ «Харківенергозбут» розміщені для публічного доступу на його офіційному вебсайті: zbutenergo.kharkov.ua.
Зазначений вище договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача. Умови цього договору є обов`язковими для виконання всіма учасниками роздрібного ринку.
Положеннями абзацу 5 пункту 13 розділу XVII «Перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунку постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.
Пунктом 5.10 Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг передбачено обов`язок споживача оплатити рахунок постачальника у строки, визначені у комерційній пропозиції, яка є додатком 3 до цього Договору.
За умовами п. 3 комерційної пропозиції розрахунковим періодом є календарний місяць; оплата електричної енергії, в тому числі послуги з її розподілу, здійснюється споживачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначений за показниками розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого постачальником споживачу рахунка, в якому зазначаються сума до сплати за електричну енергію, в тому числі послуги з її розподілу.
Відповідно до п. 6.2 Договору споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії та пов`язаних з її постачанням послуг відповідно до умов цього договору.
На підставі поданих позивачем і досліджених у судовому засіданні письмових доказів суд установив, що особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 відкрито на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 6). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідач є власником зазначеної квартири. Відповідне право ОСОБА_1 набув на підставі договору дарування № 808 від 09.08.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Шаульською Н. І. (а. с. 16).
За наведеною вище адресою фактично спожито електричну енергію. Вчинення споживачем таких дій є акцептуванням договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який відповідно до ч. 4 ст. 63, п. 13 розділу XVII «Перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» вважається укладеним на умовах типового договору та комерційної пропозиції, що розміщені на сайті zbutenergo.kharkov.ua.
Разом із тим, ОСОБА_1 не виконує належним чином своїх договірних зобов`язань щодо повної і своєчасної оплати спожитої електричної енергії, внаслідок чого за період з 30.11.2021 року до 30.06.2024 року у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 24 129 грн. 42 коп.
Суду не надано та не зазначено про існування доказів того, що ОСОБА_1 не надавалися відповідні житлово-комунальні послуги, або що відповідач відмовлявся від споживання електричної енергії у встановленому чинним законодавством порядку, чи звертався до позивача щодо проведення перерахунку у разі можливої відсутності тривалий час у квартирі та неспоживання відповідної послуги, або з претензіями на предмет невиконання чи неналежного виконання ПрАТ «Харківенергозбут» своїх договірних зобов`язань.
Суд перевірив правильність наданого позивачем розрахунку і жодних підстав ставити її під сумнів не знаходить. Водночас відповідач, не скориставшись процесуальним правом подати відзив, не навів доводів та аргументів на заперечення такого розрахунку і не надав суду відповідних доказів.
З огляду на зазначене суд вважає доведеними факт заборгованості ОСОБА_1 перед ПрАТ «Харківенергозбут» з оплати спожитої електричної енергії та її розмір, визначений відповідачем.
Надаючи правову оцінку встановленим у ході судового розгляду обставинам, суд керується такими нормами спеціального законодавства.
У розумінні п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII )до житлово-комунальних належать, зокрема, послуги з постачання та розподілу електричної енергії.
Відповідно до п. 6 ч. 1 наведеного нормативного акта індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Вимоги п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VIII покладають на індивідуального споживача обов`язки: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
На підставі ч. 1 статті 12 Закону № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Положеннями п. 1 ч. 1 Закону № 2189-VIII передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас за приписами п. 5 ч. 2 ст. 7 цього ж нормативного акта споживач зобов`язаний оплачувати житлово комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Законодавець покладає на споживачів обов`язок оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. За таких обставин зобов`язання з оплати наданих послуг виникає з узгоджених дій їх постачальника і споживача на підставах, визначених законом.
Зазначене ґрунтується на правових позиціях Верховного Суду України та Верховного Суду, викладених у постановах від 20.04.2016 року у справі № 221/515/15-а та від 18.03.2019 року у справі № 210/5796/16-ц відповідно. Аналогічний висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 року у справі № 7128916/17-ц. Наведені висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах суд враховує на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Згідно з ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як унормовано ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі і стягнення з відповідача на користь ПрАТ «Харківенергозбут» заборгованості з оплати електричної енергії за період з 30.11.2021 року до 30.06.2024 року у розмірі 24 129 грн. 42 коп.
Відповідно до положень ч. ч. 1 і 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші процесуальні витрати у разі задоволення позову стягуються з відповідача.
Як видно з матеріалів справи, позивач під час звернення до суду сплатив судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 8,11-13,76, 81,141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», суд
Позов Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» заборгованість з оплати електричної енергії за період з 30.11.2021 до 30.06.2024 у розмірі 24 129 (двадцять чотири тисячі сто двадцять дев`ять) грн. 42 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» процесуальні витрати у загальному розмірі 3 071 (три тисячі сімдесят одна) грн., з яких: витрати щодо сплати судового збору 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн.; витрати на отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 43 (сорок три) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо таку заяву подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення відповідач вправі оскаржити таке рішення у загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Київський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення
Позивач вправі подати апеляційну скаргу на заочне рішення до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подану заяву про його перегляд чи апеляційну скаргу, або якщо рішення залишено в силі за результатами розгляду відповідної заяви чи апеляційного перегляду.
Сторони у справ:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Суддя М. Л. Глос