Справа № 373/1294/25
Номер провадження 2/373/846/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 липня 2025 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Опанасюка І.О.,

за участю:

секретаря судових засідань Бутович Я.О.,

розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу № 373/1294/25 за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Представник Акціонерного товариства «Сенс Банк» Проценко М.М. звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 631279872HPLS, в якій просив стягнути із відповідача на користь АТ «Сенс Банк» суму заборгованості за кредитним договором від 23.10.2019 в розмірі 75448 гривень 33 коп., з яких: 48584 грн 86 коп. прострочене тіло кредиту; 26863 грн 47 коп. відсотки за користування кредитом

Крім того, представник позивача просить стягнути на користь АТ «Сенс Банк» судові витрати, які складаються з 2422 грн 40 коп. сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу в розмірі 6522 грн 70 коп.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 23.10.2019 між АТ «Альфа-Банк», назву якого 12.08.2022 рішенням загальних зборів акціонерів змінено на АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 , за її підписом, була укладена угода на обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування банком фізичних осіб №631279872HPLS.

Згідно з умовами кредитного договору позивачем встановлено ліміт 200 000 гривень в межах якого відповідач має право здійснювати операції з використанням картки за рахунком наданого банком кредиту під операції з карткою; тип кредиту відновлювальна лінія; мета кредиту для особистих потреб; процентна ставка 39,99% річних; тип процентної ставки фіксована; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5% від суми заборгованості, мінімум 50 грн.

АТ «Сенс Банк» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та відкрило їй кредитну лінію з лімітом в сумі 200 000,00 грн, які зараховані на кредитну картку World Debit Mastercard; рахунок НОМЕР_1 .

У свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів у повному обсязі не виконала, внаслідок чого за договором виникла заборгованість у розмірі 75448 гривень 33 коп., з яких: 48584 грн 86 коп. прострочене тіло кредиту; 26863 грн 47 коп. відсотки за користування кредитом .

АТ «Сенс Банк» направляло ОСОБА_1 досудову вимогу про погашення наявної заборгованості за кредитним договором, однак вказана вимога залишилася без задоволення.

16.05.2025 представник АТ «Сенс Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

Ухвалою від 20.05.2025 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою від 14.07.2025 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін для можливості виконання вимог ч. 10 ст. 187 ЦПК України ( виклик відповідача через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи).

В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 до суду не з`явилася, про день і час розгляду справи повідомлена належним чином шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України., відзиву на позов, будь-яких заяв чи заперечень до суду не направила.

Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відповідності до ст. ст. 280, 281 ЦПК України та вирішити її на підставі наявних доказів.

Судом встановлено наступне.

23.10.2019 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», була укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії шляхом підписання відповідачем оферти, запропонованої банком.

Паспорт споживчого кредиту містить відомості про надання ОСОБА_1 за Кредитним договором від 23.10.2019 кредитних коштів в розмірі 8000 грн 00 коп. на строк 12 місяців із сплатою 52,25 % річних. Максимальна сума кредиту зазначена 200000 грн 00 коп.

Як доказ, представником позивача до позовної заяви додано виписку по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 23.10.2019 по 02.03.2025, яка містить вказівку на особисті дані відповідача ( прізвище, ім`я, по батькові та РНОКПП) та не містить будь-яких даних про встановлення на картці розміру кредитного ліміту, зазначеного в позовній заяві (200000 грн 00 коп.) чи Паспорті споживчого кредиту (8000 грн 000 коп.).

Крім того, відповідно до поданого представником позивача розрахунку заборгованість відповідача за Кредитним договором № 631279872HPLS від 23.10.2019 станом на 13 грудня 2024 року складає 75448 грн 33 коп., в тому числі прострочене тіло кредиту 48584 грн 86 коп., відсотки за користування кредитом - 26863 грн 47 коп. Крім того, в даному розрахунку зазначений розмір кредитного ліміту на дату укладення кредитного договору 200000 грн 00 коп.

На адресу відповідача засобами поштового зв`язку була відправлена вимога про усунення порушень, відповідно до якої відповідачу необхідно було сплатити заборгованість за Кредитним договором № 631279872HPLS від 23.10.2019 становить 75448 грн 33 коп. не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги.

Будь-яких інших доказів на підтвердження позовних вимог чи клопотань про їх витребування представником позивача подано не було.

Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу ст.ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За положеннями статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Докази мають бути належними, допустимими та достовірними.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦРК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 16 вересня 2020 року, вбачається, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року, передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно п.63 вищезазначеного Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити:

1) назву документа (форми);

2) дату складання;

3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи;

4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта;

5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Відповідно до п.46 вищезазначеного Положення відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті.

Отже, належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором є виписка з клієнтського рахунку.

З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 25 травня 2021 року по справі №554/4300/16-ц, вбачається, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

До позовної заяви представником позивача додано виписку по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 23.10.2019 по 02.03.2025. Виписка містить особисті дані відповідача ( прізвище, ім`я, по батькові та РНОКПП) Разом з тим, дана виписка не містить будь-яких даних про встановлення на картці розміру кредитного ліміту, що зазначеній в позовній заяві (200000 грн 00 коп.), в Паспорті споживчого кредиту (8000 грн 00 коп.) чи розрахунку заборгованості (20000 грн 00 коп.). Будь-яких інших доказів на підтвердження даної обставини чи клопотань про їх витребування представником позивача подано не було.

За таких обставин суд дійшов висновку, що представником позивача не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факту встановлення на відкритій на ім`я в відповідача картці кредитного ліміту за Кредитним договором № 631279872HPLS від 23.10.2019.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Що стосується вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6522 грн 70 коп. та сплаченого позивачем судового збору, слід зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1)на професійну правничу допомогу;

2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4)пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Враховуючи те, що суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст10, 12, 13, 19, 80, 81, 141, 211, 263-265, 268, 273, 280, 281, 282, 289, 354 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк», адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Велика Васильківська, буд.100; ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрована по АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя І. О. Опанасюк