Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання - Карпишиної К. С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення боргу за розпискою від 22.03.2023 у сумі 10000,00 доларів США.

Зазначає, що 23.03.2023 між нею та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується розпискою відповідача. В зазначений термін відповідач своє зобов`язання не виконав, на вимогу про повернення позики не відреагував. На підставі ст.ст. 526, 1047, 1049 ЦК України, просить стягнути зазначену вище суму у судовому порядку.

Відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходив.

07 травня 2025 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі №758/11777/24.

05 червня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Зазначила, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , їх сусід ОСОБА_2 попросив її чоловіка відремонтувати автомобіль, однак внаслідок пожежі в гаражі автомобіль згорів. Причини пожежі не відомі. Претензій сусідів до неї та її сім`ї наразі немає, оскільки збитки були відшкодовані. Вважає, що грошові кошти, у розмірі 10 000,00 доларів США за транспортний засіб, який згорів, повинен відшкодовувати її чоловік ОСОБА_3 , а тому такі кошти підлягають поверненню в судовому порядку. Також зазначила, що вони з чоловіком хотіли купити схожий транспортний засіб, який коштував 8 тис. доларів США, однак відповідач не погоджувався на заміну, та вимагав компенсації.

Відповідач у судове засіданні не з`явився, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи за відомою позивачу адресою проживання, а також шляхом розміщення оголошення на сайт суду.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до положень статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між сторонами правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно матеріалів справи, наявна розписка ОСОБА_2 за 22 березня 2023 року, про те що «10 лютого ОСОБА_2 віддав ОСОБА_3 машину Nissan Leaf НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 на покраску та ремонт, також він отримав від мене 15000 грн за ремонтні роботи. 23 лютого сталася пожежа в гаражі на АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , внаслідок цього згоріло моє авто. Його жінка ОСОБА_1 в цей же день за взаємною згодою дала 10000 доларів за згорівше авто. Ніяких претензій я немаю. Болодир Тімур».

Суд роз`яснював у підготовчому засіданні позивачу та з`ясовував підстави виникнення спірних правовідносин, роз`яснював позивачу, які обставини входять до предмета доказування у даній категорії справ, а також, що позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Оскільки клопотань чи заяв від учасників справи не надходило, під час проведення підготовчого судового засідання судом з`ясовано питання, передбачені ч. 2 ст. 197 ЦПК України, 05.06.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні позивач пояснила, що сторони є сусідами, внаслідок пожежі транспортний засіб відповідача, який ремонтував її чоловік, дійсно згорів; грошові кошти вона передала відповідачу як компенсацію за знищений у пожежі транспортний засіб Nissan Leaf; однак вважає, що такі кошти підлягають поверненню на підставі ст.ст. 526, 1047, 1049 ЦК України.

Із встановлених у судовому засіданні обставин та досліджених доказів, суд встановив, що відносини між сторонами виникли не у зв'язку із укладенням між сторонами договору позики, а у зв'язку із відшкодуванням відповідачу у добровільному порядку заподіяної шкоди внаслідок знищення його майна, про що відповідач написав розписку про відсутність претензій з його боку.

Таким чином, складена відповідачем розписка від 22.03.2023 про отримання від позивача грошових коштів та відсутність претензій, не є борговою розпискою у розумінні ст. ст.1046, 1047, 1049 ЦК України, оскільки грошові кошти відповідач отримував не у позику із зобов`язанням щодо повернення отриманих коштів, а отримав як компенсацію за знищений внаслідок пожежі його транспортний засіб, який він передав для ремонту.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що оскільки розписка від 22 березня 2023 року не містить істотних ознак, які характерні для договору позики, із її змісту не вбачається укладення такого договору та вчинення сторонами угоди дій, характерних для такого договору, відсутня зобов`язальна умова договору позики для відповідача щодо повернення отриманих коштів, а відтак, суд приходить до висновку, що у позивача відсутні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку повернення грошових коштів у відповідності до положень ст.ст.1046, 1047, 1049 ЦК України, оскільки доводи позовної заяви що такі отримані відповідачем у позику не доведено та не підтверджено належними доказами, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак понесені позивачем судові витрати необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_2 , приватний будинок, РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання - АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено та підписано 23.07.2025.

Суддя О. І. Якимець