Справа №: 486/1000/25 Провадження № 2-о/486/58/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Південноукраїнськ

Південноукраїнський міський суд Миколаївської області в складі головуючого судді Далматової Г.А., ознайомившись з матеріалами цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбі,

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Ухвалою суду від 08 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 прийнято до провадження та залишено без руху. Запропоновано ОСОБА_1 подати до Південноукраїнського міського суду Миколаївської області уточнену заяви, у якій конкретизувати мету встановлення факту - чи подавати заяви до уповноважених органів щодо розшуку ОСОБА_2 , - чи ініціювати питання виплати грошових коштів.

15 липня 2025 року ОСОБА_1 надала суду уточнену заяву, в якій зазначила, що встановлення даного факту, має для неї юридичне значення, від нього залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, що вбачається з норм ст. 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», які дозволять їй реалізувати права, передбачені цим законом, як близькому родичу та члену сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, у тому числі право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме); право на отримання достовірної інформації про хід та результати проведення розшуку безвісти зниклого чоловіка у порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України; право на отримання інформації про хід та результати розшуку у порядку, встановленому цим Законом; право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.

Тобто мета встановлення факту так і залишилась не конкретизованою чи то відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» здійснювати дії щодо розшуку особи, чи то іншими законами, зокрема законом, який передбачає право на соціальний захист, що в тому числі включає в себе і ініціювання питання щодо виплат грошових коштів. Такі види вимог розглядаються у різних видах провадження, а саме, встановлення факту з метою отримання соціального захисту, що передбачає ініціювання питання щодо виплат грошових коштів розглядається у позовному провадженні, на що також звертав увагу представник заінтересованої особи у письмових поясненнях.

Таким чином ухвала суду від 08 липня 2025 року заявником не виконана.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів слід розуміти у праві такої особи на подання відповідних документів та доказів, певне обґрунтування позовних вимог у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне, оскільки одним із визначальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Надання переваги будь-кому з учасників у справі у вирішенні процесуальних питань (у даному випадку без уточнення мети встановлення факту) не відповідає таким засадам (принципам) судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання збоку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

В рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Згідно ч.3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду таких справ встановлені розділом IV ЦПК України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Оскільки недоліки, зазначені в ухвалі суду від 08 липня 2025 року усунуті не були, суд вважає, що вказана заява підлягає поверненню заявнику.

Згідно з ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви.

Таким чином, необхідно роз`яснити заявнику, що за її клопотанням сплачена сума судового збору повертається їй за ухвалою суду.

Керуючись ст.ст. 177, 257, 260 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_1 , що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви, а також, що сплачена нею сума судового збору буде повернута їй за ухвалою суду у разі пред`явлення нею клопотання.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Південноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова