Провадження № 2/679/359/2025
Справа № 679/284/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі головуючої судді Сопронюк О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», третя особа, без самостійних вимог: Нетішинський відділ державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Огойко А.А., звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», третя особа, без самостійних вимог: Нетішинський відділ державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтовування позовних вимог представник позивачки зазначив, що 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №89705, про стягнення з ОСОБА_2 невиплачених в строк грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», відступлене право вимоги на підставі Договору факторингу № 211221-ФК від 21.12.2021 року, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлене право вимоги на підставі Договору факторингу №21/12/21 від 21.12.2021, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» відступлене право вимоги на підставі договору факторингу № 20190103 від 03.01.2019, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» відступлене право вимоги на підставі договору факторингу за кредитним договором №481550710 від 12.06.2019, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_3 .

Відповідно до вказаного виконавчого напису, приватний нотаріус пропонує задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», стягнути з ОСОБА_3 за період 20.12.2021 по 22.12.2021 включно, суму у розмірі: 7489,24 грн. заборгованість за тілом кредиту; 13578,12 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 50 грн. плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 21117,36 грн.

Даний виконавчий напис позивачка вважає таким, що прийнятий з порушенням норм чинного законодавства та відповідно не підлягає виконанню, оскільки кредитний договір не був посвідчений нотаріально, а документи подані для його вчинення не відповідали Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172.

Таким чином, позивачка вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений приватним нотаріусом з грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Закону України «Про нотаріат».

На підставі вищевикладеного представник позивачки просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. і зареєстрований в реєстрі за №89705, про стягнення з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованості за кредитним договором №481550710 від 12.06.2019 у сумі 21117,36 гривень, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду від 13.03.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Сторони та третя особа про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін повідомлені належним чином. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло. Третя особа будь-яких заяв чи клопотань не заявляла.

27.03.2025 представник відповідача подала до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій визнала позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи визнання позову, просила стягнути з відповідача 50 відсотків сплаченого позивачкою судового збору, а інші 50 відсотків повернути їй з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України.

27.03.2025 представник відповідача надіслала клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, з огляду на їх завищеність, неспівмірність складності справи, оскільки дана справа не є складною та відноситься до категорії малозначних і доводи наведені в позовній заяві, ґрунтуються на загально відомих висновках, які зазначені в постановах Великої Палати Верховного Суду, і практику за категорією таких справ слід вважати установленою, а обсяг і складність процесуальних документів не є значними. Представник підрахувала, що середня вартість адвокатських послуг в аналогічних справах складає 2850 грн., тому просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами до цієї суми.

Крім того, 27.03.2025 представник відповідача подала клопотання про врегулювання спору за участю судді, в якому вказала на можливість врегулювання в мировому порядку за умов взаємних поступок, оскільки наявність заборгованості за кредитним договором позивачем не спростовується, а лише міститься посилання на надмірно велику суму боргу. Тому позивачці запропоновано, що у разі сплати нею коштів у розмірі 3801,12 грн. на розрахункові рахунки ТОВ «Фінпром маркет» у строк до 18 год. 27.12.2024 частина заборгованості у розмірі 17316,24 грн. буде списана, а заборгованість за кредитним договором №481550710 від 12.06.2019 вважатиметься такою, що погашена в повному обсязі.

09.05.2025 року представник позивачки адвокат Огойко А.А. подав заяву про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат, до якої долучив ордер та акт прийому-передачі послуг від 08.05.2025 на підтвердження понесення ОСОБА_1 судових витрат з надання правничої допомоги.

Враховуючи те, що пропозиція викладена представником відповідача у клопотанні про врегулювання спору за участю судді не стосується предмета спору у даній справі, з огляду на відсутність згоди позивачки на врегулювання спору за участю судді, необхідність якої передбачена ч.1 ст.201 ЦПК України, а також визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що спір слід розглядати по суті за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 22.12.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №89705, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості за кредитним договором №481550710 від 12.06.2019 у сумі 21117,36 грн., укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_3 .

Згідно копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 виданого повторно 18.04.2024 Нетішинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) позивачка після державної реєстрації шлюбу 29.12.2023 змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

20.01.2025 головним державним виконавцем Нетішинського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Данюком М.А. на підставі заяви відповідача про примусове виконання, було відкрито виконавче провадження №76835225 про стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованості в сумі 21117,36 грн, за кредитним договором №481550710 від 12.06.2019, на підставі виконавчого напису від 22.12.2021 зареєстрованого в реєстрі за №89705, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М.

У подальшому в рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем вчинялися наступні виконавчі дії, а саме: винесені постанови про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження; стягнення з боржника виконавчого збору; арешт коштів боржника.

З інформації, яка надана 12.12.2024 і 17.12.2024 Міністерством юстиції України вбачається, що відповідно до наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 22.12.2001 №1864/6 нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 зупинено з 22.12.2021. Наказом МЮУ від 03.05.2023 №1590/5 анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане МЮУ 17.06.1996 за №2288 на ім`я Солонець Т.М., а нотаріальна діяльність припинена з 11.05.2023.

За загальним правилом ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні положення містяться в пункті 3.1. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012.

Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року.

Згідно ч.1 ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно ст. 46 ЗУ «Про нотаріат», нотаріуси або посадова особа, яка вчинює нотаріальні дії, має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст.87 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі за текстом Перелік). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999.

Відповідно до п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів для одержання виконавчих написів подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Отже, суд зазначає, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, і беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, нотаріус повинен упевнитись в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Зокрема, документом, що підтверджує цей факт, є отримання боржником вимоги стягувача щодо усунення порушень зобов`язання з підписом боржника про його отримання, що свідчить про ознайомлення боржника з поданою вимогою. Саме таку правову позицію висловив Верховний суд України в постанові від 20.05.2015 року (справа №6-158цс15).

Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п.1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.».

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в заяві ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору, на підставі якого було винесено виконавчий напис.

Відповідачем суду не надано документів, які свідчать про безспірність заборгованості позивача та наявність у нього права вимоги. Не надано таких документів і третьою особою.

Тобто, не надано підтверджень, що укладений кредитний договір №481550710 від 12.06.2019, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, посвідчений нотаріально.

Отже, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що виконавчий напис суперечить вимогам чинного законодавства, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Згідно ч.3. ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до ч.4 ст.136 ЦПК України у разі подання позовної заяви після подання заяви про забезпечення доказів або позову розмір судового збору зменшується на розмір судового збору, сплаченого за відповідну заяву про забезпечення доказів або позову.

За подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, яку було подано до суду через підсистему «Електронний суд», позивачка сплатила судовий збір в розмірі 484,48 грн., а також вона сплатила судовий збір в розмірі 484,48 грн. за подачу заяви про забезпечення позову до пред`явлення ним позову, яка була розглянута Нетішинським міським судом Хмельницької області 28.02.2025 (провадження № 2-з/679/3/2025), тобто, позивачка сплатила судовий збір на загальну суму 968,96 грн.

У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1 ст.142 ЦПК України).

Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору у розмірі 484,48 грн., сплаченого нею при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору, що також складає 484,48 грн., стягнути на її користь з відповідача.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З позовної заяви вбачається, що позивач у прохальній частині позову просив стягнути з відповідача судові витрати, при цьому, зазначаючи у позовній заяві, що документальне підтвердження судових витрат позивача буде надано не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому, до позову було додано договір про надання правничої допомоги та ордер. 09.05.2025 року представником позивача адвокатом Огойко А.А. було надано договір про надання правничої допомоги, ордер та акт прийому-передачі послуг від 08.05.2025 на підтвердження понесення позивачкою судових витрат з надання правничої допомоги,

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі №757/29103/20-ц (провадження №61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Із наданого представником позивачки акту прийому-передачі послуг від 08.05.2025 вбачається, що позивачкою були понесені витрати на професійну правничу допомогу, надані їй адвокатом Огойко А.А., пов`язані з розглядом зазначеної цивільної справи, у загальному розмірі 6000 грн.

Від представника відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, з огляду на їх завищеність, неспівмірність складності справи, оскільки дана справа не є складною та не потребує великої кількості часу на побудову правової позиції, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність процесуальних документів не є значними.

Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому суд враховує, що у разі недотримання вимог частини ч.4 ст.137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Однак обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Отже, розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу з огляду на положення ч.4 ст.137 ЦПК України суд вважає неспівмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, оскільки вони не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, складність судової справи, виходячи з критерію розумності та реальності, керуючись принципами справедливості та пропорційності, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним із складністю справи і завищеним, та приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнення таких витрат у розмірі 3500 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,16,18 ЦК України, ст.ст.50,87,88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, ст.ст.2, 12, 81, 133, 136, 137, 141, 142, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», третя особа, без самостійних вимог: Нетішинський відділ державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №89705, вчинений 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною про стягнення з ОСОБА_7 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованості за кредитним договором №481550710 від 12.06.2019 у сумі 21117,36 грн,

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінпром маркет» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 484,48 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн., а всього: 3984,48 грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір, сплачений нею відповідно до платіжної інструкції №МК4Р-М6ЗВ-4ЗХ9-МНМ1 від 10.03.2025, у розмірі 484,48 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.07.2025.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Огойко Андрій Анатолійович, РНОКПП НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», , місцезнаходження: 08200, Київська область, Бучанський район, м.Ірпінь, вул.Стельмаха, буд.9А, офіс.204.

Третя особа: Нетішинський відділ державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), , місцезнаходження: 30100, Хмельницька область, Шепетівський район, м.Нетішин, просп.Незалежності, буд.31.

Суддя О.В. Сопронюк