Номер провадження: 22-ц/813/552/25
Справа № 522/8491/22
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю.І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Банк Форвард» у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко Алла Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих коштів, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Ковтун Ю.І. 04 серпня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У липні 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ «Банк Форвард», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М., третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих коштів.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що на момент вчинення виконавчого напису 29.07.2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення. Укладений 09.12.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Русский Стандарт» кредитний договір з грейс періодами № 111083297, який було надано нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а отже, такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, нотаріусу було надано кредитний договір, укладений у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення та без виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості. При вчиненні виконавчого напису нотаріус Сазонова О.М. не отримувала від відповідача АТ «Банк Форвард» розрахунки заборгованості, тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості, а також суми відсотків перед відповідачем, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Також на момент вчинення виконавчого напису, нотаріусу Сазоновій О.М. наказом МЮУ № 37/5 від 05.01.2021 року було закрито доступ до реєстрів, тобто вона не мала право вчиняти будь-які нотаріальні дії.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2023 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 4183, вчинений 29.07.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» грошових коштів у розмірі 11664,78 грн.

Стягнуто з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 суму безпідставно отриманих коштів у розмірі 2576,96 грн.

Стягнуто з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2481 грн.

В апеляційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк Форвард» просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач у встановленому законом порядку не довів належними і допустимими доказами порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчих дій, а суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, через що помилково дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Сторони про розгляд справи на 01.07.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк Форвард» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.07.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було вчинено виконавчий напис № 4183 про стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за Кредитним договором № 111083297 від 09.12.2013 року, укладеним позивачем з ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», заборгованість у загальній сумі 11664,78 грн. (а.с. 22).

06.09.2021 року представник АТ «Банк Форвард» звернувся до приватного виконавця Овсієнко А.В. із заявою про примусове виконання рішення, а саме виконавчого напису № 4183 від 29.07.2021 (а.с. 17-18).

06.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 66722361) з примусового виконання спірного виконавчого напису (а.с.15-16).

Крім того, 06.09.2021 року приватним виконавцем Овсієнко А.В. було винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 (а.с. 26 27).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. від 04.11.2021 року у виконавчому провадженні (ВП №66722361) було звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 за виконавчим написом № 4183 від 29.07.2021 року (а.с. 24 25).

Як вбачається з інформації АТ КБ «Приватбанк», з карткового рахунку ОСОБА_1 03.11.2021 року було списано грошові кошти у розмірі 2576,96 грн. на підставі виконавчого документа (а.с. 28).

Згідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (тут і далі - у редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»).

Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок).

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу II Порядку.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 глави 16 розділу II Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п.п. 2.3 п. 2 глави 16 розділу II Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 п. 3 глави 16 розділу II Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року N 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

У п. 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

У постанові від 27.03.2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

У постановах Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №204/4071/14 (провадження №61-360св18), від 09.02.2022 року у справі №547/210/20 (провадження №61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 15.01.2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19), від 02.07.2019 року у справі №916/3006/17 (провадження №14-278гс18), постанові Верховного Суду від 15.02.2023 року у справі №947/10174/21 (провадження №61-11444св22).

Аналіз зазначених вище норм законодавства України вказує про те, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем - безспірною.

Зміст позовної заяви свідчить, що позивач не погоджується з розміром заборгованості, яка указана у спірному виконавчому написі.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Банк не надав до суду належних письмових доказів розміру заборгованості позивача та її складових, що має ґрунтуватись на поданих суду розрахунках суми кожної складової боргу (період нарахування, ставка відсотків та розмір комісії), відомостях про суми коштів внесених позичальником у рахунок виконання кредитних зобов`язань, що має підтверджуватись випискою про рух коштів по рахунку боржника.

Таким чином, вказана у виконавчому написі загальна сума кредитної заборгованості є спірною.

Натомість, захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений п.п. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання повідомлень-письмової вимоги про усунення порушень боржнику, та спрямоване на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника.

У постанові Верховного Суду від 29.01.2019 року в справі №910/13233/17 зазначено, що підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

Повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Недоведення відповідачем належними та допустимими доказами направлення позивачу та отримання ним вимоги про усунення порушень за договором позики грошових коштів є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню (постанови Верховного Суду від 10.01.2023 року у справі №619/4933/20, від 27.02.2024 року у справі №761/21006/21).

Обґрунтовуючи підстави позову у даній справі, ОСОБА_1 також посилався на те, що виконавчий напис вчинений із порушенням закону, оскільки нотаріус не переконався у безспірності боргу та порушив вимоги щодо процедури оформлення і змісту виконавчого напису.

Колегія суддів погоджується зі вказаними доводами ОСОБА_1 щодо порушення вимог законодавства стосовно належного повідомлення боржника про необхідність усунення порушень договору.

Так, згідно п. 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270, під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення з повідомленням про вручення, працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №753/20109/19, направлення та вручення вимоги сторони підтверджується наявністю наданого такою стороною опису вкладення до поштового відправлення.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19.04.2023 року у справі №303/6378/19, належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил №270.

Однак, у даному випадку, матеріали справи не містять доказів направлення на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку або іншим чином письмової вимоги про усунення порушення (письмового повідомлення про вчинення виконавчого напису).

У апеляційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк Форвард», достеменно знаючи, що ОСОБА_1 обґрунтовував свої позовні вимоги, у тому числі, відсутністю доказів направлення на його адресу письмової вимоги про усунення порушення, не спростував такі вимоги, та не надав суду доказів направлення відповідної вимоги.

Також, як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилався на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Оскаржений виконавчий напис був вчинений нотаріусом 29.07.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23.

За таких обставин, приватний нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на підставі п. 2 Переліку, який визнано незаконним та нечинним на час вчинення нотаріальних дій.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо вимог про повернення стягнутих з позивача за виконавчим написом грошових коштів у порядку його примусового виконання, як таких, що отримані відповідачем безпідставно.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі оскаржуваного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. було відкрито виконавче провадження № 66722361, в рамках виконання якого з рахунку позивача було стягнуто грошову суму у розмірі 2576,96 грн.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Рішення суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала.

Згідно ст. 1212 ЦК України, у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Таким чином, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Відповідна правова позиція сформована Верховним Судом в постанові від 08.09.2021 року справа № 201/6498/20.

Оскільки судом визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, то кошти, які відповідач стягнув з позивача, підлягають поверненню останньому, а відтак, суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в цій частині також підлягали задоволенню.

Щодо судових витрат.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім того, ч. 4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження судових витрат, понесених позивачем ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом в суді даної справи, представником позивача було надано ордер про надання правничої (правової) допомоги Серія ВН № 1050454 від 09.07.2022 року, згідно якого адвокатом Єштокіною Ю.В. надана правова допомога ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги № 16/21 від 06.09.2021 року; Додаткову угоду за договором № 16/21 від 06.09.2021 року, відповідно до п. 1.1. Гонорар, якій підлягає виплаті по справі становить 8000,00 грн., квитанцію № Р24АР24АС4744 від 07.06.2022 року, відповідно до якої ОСОБА_2 переведено грошові кошти ОСОБА_1 за договором № 16/21 від 06.09.2021 року у розмірі 4020,10 грн.

Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, а також характер виконаної адвокатом роботи з врахуванням складності справи, а саме, що справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є незначної складності та критерій розумності її розміру, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню у розмірі 2000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк Форвард» про те, що позивач у встановленому законом порядку не довів належними і допустимими доказами порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчих дій, а суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, колегією суддів до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

Так, з наданих позивачем доказів вбачається порушення, при вчиненні виконавчого напису, приватним нотаріусом вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а також відсутність письмових доказів отримання вимоги стягувача боржником, і вказані обставини не спростовані апелянтом, на підставі чого колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги є припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2023 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Банк Форвард» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 10 липня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе