Номер провадження 2/754/7313/25
У Х В А Л А

Іменем України

21 липня 2025 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А., вирішуючи питання про прийняття заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якого діє мати ОСОБА_1 до держави Російська Федерація про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 з позовом до держави Російська Федерація про стягнення моральної шкоди.

Позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків з огляду на наступне.

Згідно з ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», cудовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору встановлюється в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору встановлюється в розмірі 0, 4 розміру.

Згідно з частиною другою статті 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Так, за висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року справа «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND), «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя.

У позовній заяві позивачка зазначила, що вона звільнена від сплати судового збору, посилаючись на пункт 22 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до положень пункту 22 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, позивачка та малолітній ОСОБА_2 зареєстовані у визначеному законом порядку та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

При виборі місця проживання виявляється воля особи, право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає, у той час коли під тимчасовим місцем проживання розуміється місце перебування фізичної особи де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Тимчасова відсутність може бути безперервною, однак не повинна перевищувати шість місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Надані позивачкою довідки, свідчать про те, що в період з 02.03.2022 по 28.03.2022 вона та малолітній ОСОБА_2 проживали за адресою: АДРЕСА_2 . В даний період на території населених пунктів Баришівської територіальноїї громади відбулася окупація та велися бойові дії з окупаційними військами.

Враховуючи наведе вище, суд приходить до висновку, що проживання позивачки та її малолітнього сина АДРЕСА_2 в період з 02.03.2022 по 28.03.2022 є тимчасовим перебуванням, а відтак не може свідчити про їх вимушене переселення з тимчасово окупованих територій України та відповідно не можуть бути застосовані підстави звільнення від сплати судового збору, на які остання посилається у позовній заяві.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що позивачка, відповідно до положень пункту 22 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою передбачена сплата судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки підстави заявлених позивачкою позовних вимог до держави російська федерація в частині стягнення моральної шкоди не є тотожними підставам, які зазначені у пункті 22 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», та які б в силу закону давали пільгу щодо сплати судового збору, такі вимоги підлягають оплаті судовим збором на загальних підставах.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю підстав звільнення позивачки від сплати судового збору, враховуючи характер заявлених позовних вимог та підстави їх обґрунтування, суд приходить до висновку про можливість визначення для сплати позивачкою судовий збір за заявлену нею вимогу про відшкодування моральної шкоди в розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме в розмірі 15 140,00 грн. про що необхідно надати суду відповідні докази сплати судового збору.

Сплату судового збору необхідно здійснити за наступними реквізитами: отримувач коштів - УК у Десн.р-ні/Деснян.р-н/22030101; Код отримувача - (код за ЄДРПОУ) 37984978; Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача - (МФО) 899998; Рахунок отримувача - UA0026004; Код класифікації доходів бюджету - 22030101.

У відповідності до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Вище викладене дає підстави для висновку, що позовна заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строків на їх усунення.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якого діє мати ОСОБА_1 до держави Російська Федерація про стягнення моральної шкоди - залишити без руху.

Встановити позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали суду. У спосіб на виконання даної ухвали суду позивачу подати відповідну заяву через канцелярію суду, або направити засобами поштового зв`язку протягом визначеного строку.

У разі невиконання вимог ухвали суду в зазначений строк заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються в апеляційну скаргу на рішення суду.

Повний текст ухвали суду виготовлено 21.07.2025

Суддя: Т.А. Зотько