УХВАЛА

21 липня 2025 року

м. Київ

справа № 601/1878/21

провадження № 61-8925ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 02 червня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок демонтувати (знести) частину зведеної огорожі із суцільних блоків на бетонному фундаменті, що розташована на земельній ділянці, кадастровий номер :02:002:0267, що перебуває у її власності та відновити межу даної земельної ділянки, позначену на кадастровому плані земельної ділянки літерами "Б - В", згідно із земельно-кадастровою документацією вказаної земельної ділянки;

зобов`язати відповідача привести у відповідність вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва іншу частину огорожі, що встановлена вздовж межі належної їй земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:0267, що позначена на кадастровому плані земельної ділянки літерами "Б - В".

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 12 листопада 2024 року та додаткового рішення від 12 листопада 2024 року, позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою, кадастровий номер :02:002:0267, площею 0,2201 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована на АДРЕСА_1 , шляхом приведення у відповідність вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва іншу частину огорожі, що встановлена вздовж межі належної позивачці земельної ділянки, що позначена на кадастровому плані земельної ділянки літерами «Б-В», а саме за власний рахунок демонтувати (знести) частину зведеної огорожі із суцільних блоків на бетонному фундаменті, що розташована на спірній земельній ділянці за кадастровим номером :02:002:0267, що перебуває у власності.

Зобов`язано ОСОБА_1 відновити межу спірної земельної ділянки, належної ОСОБА_2 , позначену на кадастровому плані земельної ділянки літерами «Б-В», згідно із земельно-кадастровою документацією цієї земельної ділянки.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 02 червня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року, додаткове рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2024 року та ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2024 року, та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року, задоволено частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року, додаткове рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2024 року та ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2024 року, скасовано.

Ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою, кадастровий номер :02:002:0267, площею 0,2201 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована на АДРЕСА_1 та перебуває у її власності, шляхом демонтажу (знесення) за власний рахунок частини паркану, який влаштований із бетонних блоків на бетонному фундаменті і розташований в межах земельної ділянки :02:002:0267 та відповідно до каталогу координат (Координати SK 63(2)) становить 35,69 м. з точки «В» в напрямку точки «Б» (ілюстрація 1, 9 висновку експерта №3863 від 21.06.2024).

В іншій частині позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.

У липні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 02 червня 2025 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судова рішення у справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом позову в цій справі є усунення перешкод шляхом демонтажу частини огорожі.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Враховуючи зазначене вище постанова Тернопільського апеляційного суду від 02 червня 2025 року не підлягає касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судові рішення у справі незначної складності, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Переглядаючи справи в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у справі незначної складності, яке не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 02 червня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян