Справа № 727/3971/25
Провадження № 2/727/1186/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Гавалешка П.С.

при секретарі Бринзилі Б.В.

розглянувши у судовому засіданні в м. Чернівці в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення часток у праві спільної сумісної власності на землю,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення часток у праві спільної сумісної власності на землю.

Зазначила, що рішенням Чернівецької міської ради № 944, ухваленим на 40-й сесії 5-го скликання 28 травня 2009 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 набули у власність земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0122, загальною площею 0,0987 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення ділянки - (1.8) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку (Серія ЯД № 106892 від 11.09.2009 року). Дана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без виділення часток.

Позивач набула у приватну власність квартиру АДРЕСА_2 , на підставі Договору довічного утримання серії ВКА № 585344 від 22.10.2007 року посвідченого Назарчук Г.Я., державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16892958 від 03.12.2007 року.

Зауважує, що на сьогоднішній день, між співвласниками даного домоволодіння та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , сторонами справи, зокрема ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , склалися такі добросусідські відносини, що кожен користується своєю частиною житлового будинку. Співвласники узгоджують питання користування спільною земельною ділянкою без конфліктів та взаємно поважають права один одного. Позивач та Відповідачі неодноразово намагалися врегулювати спір у досудовому порядку та визначити частки земельної ділянки, але сусідами відкладався візит до нотаріуса.

У зв?язку з тим, що позивач має намір продати квартиру, однак для цього необхідно визначити його частку у спільній сумісній власності. На підставі вище викладеного просить суд визначити, що ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) належить 1/3 частки у праві спільної сумісної власності земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0122 площею 0,0987 га, з цільовим призначенням (1.8) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 належить 1/3 частки у праві спільної сумісної власності земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0122 площею 0,0987 га, з цільовим призначенням (1.8) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 належить 1/3 частки у праві спільної сумісної власності земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0122 площею 0,0987 га, з цільовим призначенням (1.8) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . Припинити право спільної сумісної власності на земельною ділянку з кадастровим номером :13:001:0122 площею 0,0987 га, з цільовим призначенням (1.8) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 квітня 2025 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача спрямувала до суду заяву, в якій просила суд розгляд справи провести в їх відсутності, позов підтримують та просять суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, спрямувала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести в її відсутності, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає, за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що рішенням Чернівецької міської ради № 944, ухваленим на 40-й сесії 5-го скликання 28 травня 2009 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 набули у власність земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0122, загальною площею 0,0987 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення ділянки - (1.8) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку (Серія ЯД № 106892 від 11.09.2009 року). Дана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без виділення часток.

Крім того, позивач набула у приватну власність квартиру АДРЕСА_2 , на підставі Договору довічного утримання серії ВКА № 585344 від 22.10.2007 року посвідченого Назарчук Г.Я., державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16892958 від 03.12.2007 року.

Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1, 2 ст.356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Положення ч. 1 ст. 368 ЦК України зазначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ч. ч. 1 та 2 ст. 370 ЦК України зазначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності.

У разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

За змістом частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до п. г ст. 87 ЗК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду.

Згідно з ч. 2 ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку.

За приписами ст. 358 ч. 3 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Так, згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин, а також не спростовують наведені судом твердження.

Суд також враховує, що відповідач у справі ОСОБА_3 подала заяву про визнання позову.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, з врахуванням визнання позову одним із відповідачів ОСОБА_3 , суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 133, 206, 247, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення часток у праві спільної сумісної власності на землю задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) належить 1/3 частки у праві спільної сумісної власності земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0122 площею 0,0987 га, з цільовим призначенням (1.8) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Визначити, що ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) належить 1/3 частки у праві спільної сумісної власності земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0122 площею 0,0987 га, з цільовим призначенням (1.8) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Визначити, що ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) належить 1/3 частки у праві спільної сумісної власності земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0122 площею 0,0987 га, з цільовим призначенням (1.8) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності на земельною ділянку з кадастровим номером :13:001:0122 площею 0,0987 га, з цільовим призначенням (1.8) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя П.С. Гавалешко