Справа№592/8721/25
Провадження №2/592/2161/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі головуючого судді Корольової Г.Ю.,за участю секретаря судового засідання Перев`язки К.А., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивачів та заперечень відповідача.

29.05.2025 року позивачі через свого представника - адвоката Чабан І.В. звернулись до суду з вказаним позовом, в якому просять: 1) стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 24 000 грн відшкодування моральної шкоди та судові витрати; 2) стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 24 000 грн відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що 24 червня 2024 року близько 18 год. 00 хв. в Запорізькій обл., Запорізького р-н, Таврійської ТГ, поблизу с. Любимівка, де водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки "КАМАЗ 53212", р.н. НОМЕР_1 , на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг не надав переваги у русі автомобілю марки "NISSAN X-TRAIL", р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався головною дорогою зліва-направо відносно напрямку руху водія ОСОБА_3 , з боку м. Запоріжжя в напрямку м. Маріуполь, внаслідок чого, відбулося зіткнення транспортних засобів. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки "NISSAN X-TRAIL" ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від отриманих тілесних ушкоджень загинув. Загиблий був сином позивачів. За фактом ДТП Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі ІНФОРМАЦІЯ_6 р. внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 415 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004995. На сьогодні у вказаному кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортних засобів "КАМАЗ 53212", р.н. НОМЕР_1 та "NISSAN X-TRAIL", р.н. НОМЕР_2 була застрахована у відповідача. 10.07.2024 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законі України №1961-IV від 01.07.2004 р., із заявами на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених батьком (позивач 1) до відшкодування вимог, містились 24 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вказані документи відповідач отримав 16.07.2024 року. Проте, станом на дату написання цієї позовної заяви, відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування у строки встановлені пунктом 36.2 статті 36 Закону України №1961- IV від 01.07.2004 року. Матір загиблого (позивач 2) в досудовому порядку із заявою на виплату страхового відшкодування не зверталася.

09.06.2025 року представником ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» подано відзив на позовну заяву, за змістом якого вказує, що позовні вимоги не визнають і вважають доводи, викладені у позовній заяві безпідставними, оскільки на даний час ще страхувальника до адміністративної або кримінальної відповідальності за вчинення ДТП у встановленому законом порядку притягнутий не був. Крім того, перебіг строку на прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Зауважує, що вимоги позивача свідчать, що він не подавав Страховику заяву про страхове відшкодування (доказів цього не надано), що у свою чергу унеможливлює прийняття Страховиком рішення щодо виплати або відмову у виплаті страхового відшкодування. Також вказує, що у даній справі встановлено наявність трьох потерпілих, а тому позивач є лише однією з осіб, хто має право на отримання страхового відшкодування, розмір якого має складати 8 000,00 грн. на кожного із позивачів. Отже, враховуючи відсутність звернення позивачів до ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» із заявою про виплату страхового відшкодування, відсутність судового рішення суду у кримінальному провадженні та неправильність визначення розміру страхового відшкодування у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

03.07.2025 року представник позивача ОСОБА_6 подала відповідь на відзив, де вказує, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Вказує, що відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Крім того зазначила, що у своєму відзиві відповідач не надає жодного доказу, який би підтвердив наявність непереборної сили, або умислу потерпілого, відповідно страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку, який сталася за участю забезпеченого транспортного засобу внаслідок якого заподіяно шкоду життю потерпілого. Також вказала, що загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 96000,00 грн, виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування, частка яка припадає на кожного становить 24000,00 грн (1/4 частки).

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 30.05.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Заяви, клопотання.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також їхній представник не з`явились, до позовної заяви додано клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Представник ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» у відзиві зазначив про розгляд справи без їхньої участі.

Фактичні обставини, встановлені судом.

24 червня 2024 року близько 18 год. 00 хв. в Запорізькій обл., Запорізького р-н, Таврійської ТГ, поблизу с. Любимівка відбулася дорожньо-транспортна пригода у якій водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки "КАМАЗ 53212", р.н. НОМЕР_1 , на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг не надав переваги у русі автомобілю марки "NISSAN X-TRAIL", р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався головною дорогою зліва-направо відносно напрямку руху водія ОСОБА_3 , з боку м. Запоріжжя в напрямку м. Маріуполь, внаслідок чого, відбулося зіткнення транспортних засобів.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки "NISSAN X-TRAIL" ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від отриманих тілесних ушкоджень загинув.

Згідно із висновком судово-медичної експертизи №3573 смерть ОСОБА_5 настала від сполученої тупої травми голови, тулуба з ушкодженням кісток скелету та внутрішніх органів, що призвело до розвитку шоку, всі ушкодження виявлені при проведенні експертизи трупа ОСОБА_5 , утворилися незадовго до надходження до стаціонару, знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті та в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя. З огляду на масивність травми, викладений вище механізм утворення окремих груп ушкоджень, можна припустити, що ушкодження у ОСОБА_5 , який знаходився в салоні рухаючогося транспортного засобу могли утворитися в умовах ДТП, під час зіткнення з перепоною, або з іншим транспортним засобом, що рухався, та травматичними впливами виступаючими поверхнями салону автомобіля в ділянки виявлення ушкоджень.

За фактом ДТП Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі ІНФОРМАЦІЯ_6 р. внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 415 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004995.

Як встановлено судом, на теперішній час у вказаному кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування.

За фактом вищезазначеної ДТП завдано матеріальної та моральної шкоди близьким родичам загиблого, зокрема: дочці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочці ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батькові ОСОБА_1 , матері ОСОБА_2 .

На момент ДТП загиблий був розлученим, що підтверджується рішенням Києво- Святошинського районного суду Київської області у справі №369/2761/24.

Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "КАМАЗ 53212", р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №220218591 чинного на дату ДТП

Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "NISSAN X-TRAIL", р.н. НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №219244411 чинного на дату ДТП.

10.07.2024 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявами на виплату страхового відшкодування, серед заявлених до відшкодування вимог, містились: 24 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п 27.3. ст.27 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 року.

Вказані документи страхова компанія отримала 16.07.2024 року, однак, не здійснила виплату страхового відшкодування у строки встановлені пунктом 36.2 статті 36 Закону України №1961- IV від 01.07.2004 року.

ОСОБА_2 в досудовому порядку із заявою на виплату страхового відшкодування не зверталася.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до п.36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно із абз.2 п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний, зокрема, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Так, 10.07.2024 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявами на виплату страхового відшкодування.

Однак, відповідач ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не здійснив виплату страхового відшкодування.

У відзиві на позов відповідач ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відмову у виплаті страхового відшкодування на користь позивачів аргументує тим, що на даний час, не доведено вини особи, яка заподіяла шкоду, оскільки до адміністративної або кримінальної відповідальності за вчинення ДТП у встановленому законом порядку притягнута не була. Крім того, позивач не подавав Страховику заяву про страхове відшкодування.

Проте, наведені відповідачем доводи для відмови у виплаті страхового відшкодування, суд відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з пунктами 27.1-27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Отже, зі змісту цієї норми вбачається достатнім встановити, що смерть потерпілого ОСОБА_5 є прямим наслідком ДТП і, при цьому, встановлення причини самої ДТП і вини конкретної особи у її вчиненні, не є обов`язковим. Тобто, слід дійти висновку, що за таких обставин встановлення вини заподіювача шкоди, не є обов`язковим для здійснення страхових виплат.

Судом встановлено, що у даному випадку, страховим випадком є ДТП, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_6 року за участю забезпеченого транспортного засобу марки "NISSAN X-TRAIL", р.н. НОМЕР_2 . Смерть ОСОБА_5 (потерпілого у ДТП ІНФОРМАЦІЯ_6 року) настала від сполученої тупої травми голови, тулуба з ушкодженням кісток скелету та внутрішніх органів, що призвело до розвитку шоку, отриманої внаслідок вказаної ДТП.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Пунктами 1, 3 частини другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При цьому необхідно враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки сформовані Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18).

Встановивши, що шкода, пов`язана із смертю потерпілого ОСОБА_5 була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, суд робить висновок, що відсутність рішення суду (яке б набрало законної сили) у кримінальній справі із висновками стосовно вини водія забезпеченого транспортного засобу, не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати таку шкоду. Оскільки наявності непереборної сили або умислу потерпілого ОСОБА_5 у взаємозв`язку з настанням ДТП і смертельним наслідком для нього самого, відповідачем не доведено, то наявні підстави для задоволення позову.

Крім цього, у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

А тому, суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування шкоди, через відсутність будь-якого судового рішення по кримінальному провадженню, яким би було встановлено вину особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована.

Пунктом 27.3. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_5 є: дочка ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_7 , батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 .

На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено у 2024 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 7100 гривень, з 1 квітня - 8000 гривень.

З урахуванням викладеного, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 96 000,00 грн, виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування, частка яка припадає на кожного становить 24 000,00 грн (1/4 частки).

Приймаючи рішення про стягнення моральної шкоди суд враховує те, що позивачі втратили сина - близьку людину. Його загибель спричинила сильні душевні страждання, які будуть тривалими. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, ураховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивачів, які втратили сина, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання; і відновити становище, яке існувало до смерті сина у житті позивачів неможливо.

Враховуючи, що жодна із сум не компенсує душевні страждання батьків у зв`язку із втратою сина, і таке становище є невідновним, все ж є справедливим відшкодуванням у даному випадку, а також суд враховує те, що моральна шкода відшкодовується не з метою збагачення, а носить лише оціночний компенсаційних характер завданим фізичним та психологічним стражданням. Тому суд приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивачам у сумі 48 000,00 грн відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підлягає до відшкодування страховиком.

Судові витрати.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд, оцінив співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи, складність справи, час, обсяг, ціну позову, з урахуванням задоволення позову, вважає, обґрунтованим і співмірним розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 056,00 грн.

Позивачі були звільнені від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому суму судового збору належить стягнути із відповідача у дохід держави.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 76 - 81, 89, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 24 000 грн 00 коп. відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_2 24 000 грн 00 коп. відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 10 056 грн 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачі - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 .

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», м.Київ, вул.Глибочицька, 44, .

Суддя Г.Ю. Корольова