Провадження № 22-ц/812/1065/25
Провадження № 22-ц/812/1068/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 липня 2025 року м. Миколаїв

справа № 487/8660/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Тищук Н.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Веріковською Тетяною Анатоліївною,

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2025 року та додаткове рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2025 року ухвалене під головуванням судді Темнікової А.О. в приміщенні цього ж суду, повний текст судового рішення складений того ж дня, у цивільній справі

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей адміністрації Заводського району міста Миколаєва, Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення місця проживання дитини, стягнення моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, в якому просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою реєстрації та фактичного проживання його батька ОСОБА_1 , а саме: будинок АДРЕСА_1 .

18 грудня 2023 року ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення місця проживання дитини, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2024 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення місця проживання дитини, стягнення моральної шкоди, було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, об`єднавши їх в одне провадження. Залучено до участі у справі Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради.

04 березня 2024 року від позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , який діяв через свого представника адвоката Гриненка І.І., надійшла заява про закриття провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, у зв`язку з відмовою від позову.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2024 року закрито провадження по справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини. Призначено справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення місця проживання дитини, стягнення моральної шкоди до судового розгляду.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що вона з ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 березня 2002 року до 04 грудня 2023 року. Від вказаного шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент подання зустрічного позову син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком, а доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - з матір`ю.

ОСОБА_3 з доньками вимушені були змінити місце проживання у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 чинить їм перешкоди у користуванні житловим приміщенням, змінив замки на вхідних дверях і не допускає їх до власного помешкання. У зв`язку з перешкодами у проживанні ОСОБА_3 з двома доньками вимушена була переїхати до м. Одеса та стати на облік як внутрішньо переміщені особи. Крім того, позивач не дозволяє ОСОБА_3 бачитися з малолітнім сином, незважаючи на те, що дитина, наразі дуже потребує уваги з боку матері через свій вік. Через незаконні дії відповідача, ОСОБА_3 звернулася до правоохоронних органів з відповідними заявами. Вищезазначені обставини підтверджуються талонами-повідомленнями єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію №17192, №17235, №17285.

Позивачка зазначає, що посилання відповідача на те, що він добровільно надавав та надає матеріальну допомогу на утримання дітей та приймає участь у їх вихованні є безпідставними. ОСОБА_8 вимушена була звертатися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей. 14 листопада 2023 року Заводським районним судом міста Миколаєва такий судовий наказ було видано.

Щодо влаштування дитини до дитячого садка, то зазначала, що відповідач намагається ввести суд в оману. Як повідомила, ФОП ОСОБА_9 у відповіді на адвокатський запит, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідував Центр розвитку дитини «Лоло і Пепе» з 18 жовтня до 1 листопада 2023 року, тобто менше двох тижнів. З 1 листопада 2023 року договір не діє через несвоєчасну сплату позивачем послуг навчального закладу. Первісний позов було пред`явлено до суду 24 листопада 2023 року, тобто ОСОБА_1 на день подання позову було достеменно відомо, що договір не діє, а дитина не відвідує навчальний заклад. Незважаючи на це, відповідач намагається створити ілюзію того, що він займається вихованням дитини.

Підставою для визначення місця проживання дитини з ним ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_3 ніде не працює і майже не займається вихованням сина. Однак, ОСОБА_1 не дозволяє матері бачитись та спілкуватись з дитиною, не впускає її до житлового приміщення, в якому вона зареєстрована. ОСОБА_3 працює, зареєстрована як фізична особа-підприємець, отримує державну допомогу, як внутрішньо переміщена особа. Разом з тим, ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів, які свідчать про його матеріальне становище. Таким чином, ОСОБА_1 не надав відповідних доказів того, що проживання сина разом з ним буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

Позивачка за зустрічним позовом вказувала, найкращим інтересам дитини буде відповідати її проживання саме з матір`ю, яка має роботу, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів не притягувалася, жодних шкідливих звичок не має. Як свідома громадянка, вона розуміє свій обов`язок приймати участь у вихованні дитини, а як людина з почуттями, має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і материнську любов. До того ж вік дитини вказує на те, що вона потребує материнської любові, а батько не може замінити матір дитині у такому віці. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування матері із дитиною або їх спільне проживання спричинить шкоду сину ОСОБА_7 , не існує. Створення перешкод відповідачем ОСОБА_1 спілкуванню ОСОБА_3 із сином порушує не тільки її права як матері, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини.

Зазначає, що оскільки на даний час ОСОБА_8 позбавлена можливості повноцінно спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, вона просить усунути перешкоди у її спілкуванні з сином ОСОБА_10 . Крім того, своїми незаконними діями ОСОБА_1 спричинив ОСОБА_8 моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, пов`язаних з неможливістю бачити дитину, виховувати її, спілкуватися з нею, дбати про її розвиток. Той факт, що син є дуже маленьким ще більше пригнічує ОСОБА_8 , оскільки вона дуже переймається його станом здоров`я. Вищезазначені моральні страждання негативно позначились на загальному самопочутті ОСОБА_3 та порушили нормальний ритм її життя, вона вимушена була звертатися за захистом до правоохоронних органів.

Посилаючись на викладені обставини позивачка за зустрічним позовом просила суд зобов`язати ОСОБА_1 не чинити їй перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_8 ; стягнути з ОСОБА_1 на її користь спричинену їй моральну шкоду в сумі 10000 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2025 року позов задоволений частково.

Постановлено визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почергово з кожним з батьків, у такому порядку: чотири тижні з батьком ОСОБА_1 ; чотири тижні з матір`ю ОСОБА_3 . Чотирьохтижневий період проживання дитини з кожним з батьків починається з 12:00 годині неділі та завершується через чотири тижні о 12:00 годині неділі. Перші чотири тижні, починаючи з дати набрання рішенням законної сили, дитина проживає з батьком. По завершенні чотирьох тижнів, протягом яких дитина проживала з батьком чи матір`ю, той з батьків, з ким вона проживала, зобов`язаний супроводити (привезти) дитину до місця проживання іншого з батьків та передати під фізичну опіку іншого з батьків.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням того ж суду від 10 квітня 2025 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн та зобов`язано фінансовий орган - Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області повернути ОСОБА_1 сплачений за квитанцією №3971-5818-4903-9041 від 24 листопада 2023 року судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з огляду на конкретні обставини даної справи, суд вважав, що в інтересах дитини буде саме почергове проживання з кожним із батьків.

Судом встановлено, що діти тривалий час не мають належних контактів з матір`ю. Враховуючи те, що діти тривалий час проживають з батьком, вони мають відповідні соціальні контакти за місцем проживання батька, виявляють більшу прихильність до батька. Однак, вочевидь діти потребують і материнської турботи та безумовної любові, яка має позитивно впливати на їх розвиток.

Подолання певних дискомфортних на першому етапі незручностей для дитини, пов`язаних з тимчасовою зміною звичного для неї місця проживання і середовища, а також налагодження емоційного контакту дитини з матір`ю має відбуватися у співпраці батька і матері, а також органів у справах дітей, за необхідності - психологів. Доказів, які б свідчили про неможливість відновлення та підтримання належного емоційного контакту між матір`ю та дітьми, або шкідливість таких контактів для дитини, не здобуто.

Використання спільної фізичної опіки у цій справі спрямоване на повернення матері у життя і виховання дитини, яка потребує як материнського, так і батьківського виховання, що у їх синтезі формують основу становлення дитини як повноцінного члена суспільства.

Суд взяв до уваги необхідність забезпечення спільного проживання брата та сестер, з огляду на їх емоційний зв`язок, взаємопідтримку та бажання проживати разом, що відповідає принципу якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

А тому суд вважав, що місце проживання малолітнього ОСОБА_4 на поточному етапі, доцільно визначити почергово з кожним з батьків, у такому порядку: чотири тижні з батьком ОСОБА_1 ; чотири тижні з матір`ю ОСОБА_3 .

При цьому суд зазначав, що батьки мають спільно приймати рішення щодо суттєвих питань виховання і розвитку дітей, узгодити порядок несення витрат на утримання дітей.

На думку суду, почергове проживання дитини доцільно розпочати за місцем проживання батька, де він тривалий час проживає, надавши можливість батькам та дітям налагодити необхідні комунікації та залагодити непорозуміння.

Щодо відмови у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди рішення суду мотивоване тим, що оскільки в ході судового розгляду не було встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами наявності сукупності таких умов як: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Веріковську Т.А, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті129 Конституції України, просив рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі та стягнути з позивачки на користь відповідача судові витрати при розгляді справи в розмірі 91000 грн.

Апелянт, крім фактичних обставин справи, зазначав, що судом не було надано оцінки психоемоційному стану малолітньої дитини, який при такому встановленому судом порядку проживання не може мати постійне місце проживання, постійне місце навчання, відвідування дитячого садочку, навчальних закладів. Так як батьки проживають в різних містах, ведуть взагалі протилежні образи життя, мають кардинально протилежні сімейні цінності. Як доведено в судовому засіданні, мати взагалі не ставить в пріоритеті сімейні цінності, інтереси дітей, їх спосіб життя і потреби. Як навпаки - для батька в пріоритеті сімейні цінності, виховання дітей в любові та повазі один до одного, виховання дітей в любові та турботі один до одного. Показник сімейних цінностей, які втілює батько - це турбота дітей один до одного, стислі дружні стосунки один до одного. Діти всі проживають із батьком, дорослі повнолітні діти приїздять до нього (до рідного будинку), спілкуються. А що стосується відносин дітей із матір`ю - то це також показник того, що діти не бажають спілкуватися із матір`ю, бачитися з нею. Позивачка має за мету відібрати силою чи хитрістю, із використанням дане рішення суду, щоб отримати дитину, а потім взагалі не віддати сина батьку. Свої наміри порушення рішення суду та в подальшому знов вчинити дії щодо позбавлення батька бачитись із сином, позивачка викладає у соціальній мережі, що і приводить відповідача до побоювання, що він змушений буде знов шукати дитину в невідомому напрямку, так як вже таке було і це знайшло своє підтвердження у суді.

Апелянт вказує, що позивачка не має постійного місця проживання, за час розгляду справи чотири рази змінювала своє місце проживання та приховувала від суду і відповідача своє місце фактичного проживання. ОСОБА_1 має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, з любов`ю відноситься до дітей, приділяє постійно їм увагу, відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків, займається їх культурним та фізичним розвитком та вихованням, водить до гуртків.

А матір перестала приділяти увагу дітям, діти не ходили до гуртків, інтелектуально та культурно не розвивалися. Стала більше часу проводить в соціальних мережах, і майже не займалась дітьми, залишала дітей у нічний час одних без нагляду дорослої людини таким чином залишала дітей у небезпеці, а в свою чергу діти потребують уваги, підтримки і любові з боку батьків.

Тому батько вважає, що проживання дітей з матір`ю не відповідатиме найкращім інтересам дітей та їх бажанню. У зв`язку із такою зміною в поведінці матері порушуються права малолітнього сина ОСОБА_11 , як на його добровільний вибір проживання з батьком, так і на його інтелектуальний, соціальний, культурний, фізичний та духовний розвиток. Тому, вважає, що є всі наявні обставини щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_11 саме з батьком у звичайному для сина середовищі.

Крім того, апелянт зазначав, що судом не надана належна оцінка критеріям реальності адвокатських витрат, не надана оцінка витраченому часу адвоката при наданні захисту відповідачу як в судових засіданням, так і при складанні процесуальних документів, при наданні консультаційних рекомендацій, звернення із відповідачем та дітьми до правоохоронних органів, до органу опіки та піклування, приймання участі в дослідженні та складанні доказів. Не надана належна оцінка категорії складності даної справи. Також взагалі необґрунтовано не прийнято до уваги прибуття в судове засідання представника, місце проживання якого в м. Одесі, не прийнято до уваги час проведення судового засідання. Судом взагалі знецінена робота адвоката. Судом не взято до уваги складність характеру правовідносин у цій справі, який склався між сторонами, не взято до уваги відомі суду обставини, які відбулись в приміщенні суду і під час судового засідання, а саме побиттям відповідача позивачкою і її новим чоловіком, виклик поліції та надання професійної допомоги клієнту.

Узагальненні доводи інших учасників справи

На апеляційну скаргу від позивачки на електронну пошту апеляційного суду надійшли заперечення, однак, згідно з довідкою від 23 травня 2025 року, складеною начальником відділу забезпечення автоматизованого розподілу судових справ та діловодства (канцелярія), при перевірці вказаного електронного документа було виявлено, що кваліфікований електронний підпис ОСОБА_12 відсутній.

В судове засідання апеляційного суду позивачка та її представник не з`явилися. Вони своєчасно повідомлені про час і місце судового розгляду, що підтверджується розписками представника позивачки - адвоката Ютовця В.В. (т. 2 а.с. 239, 240). Клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило, а тому їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що сторони з 01 березня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від вказаного шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Орієнтовно у жовтні 2023 року, за домовленістю між сторонами, позивачка ОСОБА_3 разом із старшими доньками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхала для проживання до міста Одеси.

Молодша дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився проживати у місті Миколаєві разом з батьком ОСОБА_1

01 листопада 2023 року шлюб між сторонами було розірвано рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 листопада 2023 року у справі №487/6960/23.

08 листопада 2023 року позивачкою ОСОБА_3 було надано нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд за кордон до Республіки Болгарії, Румунії, Королівства Данії, Королівства Норвегії, Королівства Швеції, федеративної Республіки Німеччини, Республіки Польщі та інших країн - учасниць Шенгенської угоди та держав Європейського Союзу (у тому числі на перетин кордонів, поїздки усіма видами транспорту, перельоти) малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі батька дитини - ОСОБА_1 в період з 01 грудня 2023 року по 01 грудня 2024 року, який по закінченню строку перебування у вказаній країні/країнах забезпечить повернення малолітнього сина до України та відповідатиме за його життя та здоров`я. Також, у разі необхідності, надано згоду на оформлення усіх необхідних документів (в тому числі відкриття відповідної візи/віз) та інших необхідних документів для перетину кордону/кордонів на ім?я малолітнього сина - ОСОБА_4 . Надано згоду ОСОБА_1 у випадку крайньої необхідності заходів, необхідних для життя та здоров`я мого малолітнього сина (госпіталізація, операція, інше медичне втручання тощо), які можуть виникнути під час поїздки.

28 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 разом з ним.

18 грудня 2023 року ОСОБА_3 було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення місця проживання дитини разом з нею, стягнення моральної шкоди.

У березні 2024 року малолітній син ОСОБА_4 за домовленістю сторін почав проживати з матір`ю та старшими сестрами у місті Одесі.

В подальшому, у період з 19 по 27 травня 2024 року ОСОБА_4 разом з старшими сестрами проживали з відповідачем ОСОБА_1 у місті Миколаєві.

З 27 травня 2024 року орієнтовно по 14-17 червня 2024 року молодша дитина ( ОСОБА_4 ) проживав з матір`ю у місті Одесі, старші сестри ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) - з батьком у місті Миколаєві.

З середини червня 2024 року діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають з батьком у місті Миколаєві.

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6 , яка є донькою позивача та відповідача, пояснила суду, що після розлучення батьків вона зі своєю старшою сестрою ОСОБА_13 та молодшим братом ОСОБА_11 захотіли проживати з матір`ю, оскільки на той момент їм так було комфортніше, а батько деякий час ними не цікавився. Мати ініціювала переїзд до Одеси. Вона приїхала до Одеси після змагань приблизно 26 листопада 2023 року, все було добре, ніхто не сварився, молодший брат ОСОБА_11 проживав разом із ними. Проте, згодом, матір почала себе дивно поводити - могла накричати на неї, насварити, вдарити чи погрожувати фізичною розправою, також могла вдарити молодшого брата ОСОБА_11 . Зазначила, що з молодшим братом постійно сиділа вона та займалась його вихованням, оскільки матір не мала часу на виховання сина, займалась влаштуванням особистого життя, постійно ходила на побачення вдень та у вечірній час, від`їздила на реклами. Приготуванням їжі, в основному, займалась вона, а інколи матір. Під час проживання з матір`ю ОСОБА_11 в дитячий садок не ходив, гуртки не відвідував, за його харчуванням ніхто не слідкував, няню мати не наймала. Коли вона звертала увагу матері на те, що їй треба займатись власними справами та робити домашні завдання матір корила її за те, що вона її не розуміє, аби їхала жити до тата, якщо вона не хоче доглядати молодшого брата. Також, вона пояснила, що мати приводила своїх чоловіків додому в Одесі, де вони всі разом проживали, знайомила з ними, вони залишались на ночівлю. Їхню з братом та сестрою думку з цього приводу матір запитала, але спочатку вони були проти. В цей час батько приїздив до них та мав можливість спілкуватись з ними, мати перешкод в спілкуванні батька з дітьми не чинила. Потім в мами з`явився чоловік на ім`я ОСОБА_11 , який переїхав до них, після чого він почав на них кричати, обзивати, казав, що в них немає свого дому та своїх кімнат, адже це все оплачує мати. Він вільно ходив по квартирі, міг без стуку зайти до них в кімнати. У цих конфліктах мати участі не приймала, ніяк на них не реагувала, за дітей не заступалась та приймала позицію чоловіка, а молодший брат ОСОБА_11 був свідком цих подій та в результаті чого постійно кричав та плакав. Коли вона запитувала в брата про чоловіка матері ОСОБА_11 - брат казав, що цей дядько поганий та він не хоче з ним жити. 18 травня 2024 року вона зателефонувала батьку, розповіла про конфлікти з матір`ю та її співмешканцем. Батько приїхав до Одеси, забрав її, брата ОСОБА_11 , сестру ОСОБА_14 та відвіз додому до ОСОБА_15 . Рівно через тиждень приїхала мати зі своїм чоловіком ОСОБА_11 і забрала брата. Мати не давала їм бачитись з ОСОБА_11 , навіть коли вони дзвонили - мати тільки один раз дозволила їм поспілкуватись. Під час розмови з братом останній казав, що в їхній будинок влучила ракета, а також, що тато не кохає маму. Після того, як вона та сестра переїхали до батька, мати їм не телефонувала та не цікавилась їх життям. Вона зазначила, що на її думку, ОСОБА_11 так казав, бо йому нав`язали цю думку. 28 червня 2024 року вона збиралась поїхати до брата, стояла на автобусній зупинці, коли до неї підбігла мати і почала забирати сумку з метою отримання ключів від будинку та телефону. В ході конфлікту вона почала прикриватись від матері, аби остання не чіпала її, але мати сильно вдарила її по голові, після чого покликала свою сестру, яка підбігла і почала також виривати її сумку. Тітка забрала в неї сумку і почала бити її по голові. Згодом мати зайшла до будинку, а вона залишилась з тіткою на вулиці, в цей час тітка продовжувала її бити та обзивати. Батько вибіг з будинку, побачивши, що відбувається, та почав її захищати. За батьком вибігла її сестра ОСОБА_17 та вони всі разом повернулись до будинку. Під час цього конфлікту брат ОСОБА_11 знаходився в будинку та нічого не бачив. На даний час вона, її сестра ОСОБА_17 та брат ОСОБА_11 проживають з батьком. Батько активно займається братом, ходить з ним на прогулянки, проводить разом час, ОСОБА_11 відвідує дитячий садок. З батьком в них конфліктів немає. Брат ОСОБА_11 дуже гарно себе почуває. З матір`ю вона стосунки не підтримує, тому що мати не виявляє відповідного бажання. За час проживання з батьком мати їй та сестрі кошти на утримання ОСОБА_11 не перераховувала. Старша сестра ОСОБА_18 з ними не проживає, проте також з матір`ю не спілкується. Вирішити питання щодо визначення місця проживання ОСОБА_11 мирним шляхом мати не намагалась, а батько неодноразово пропонував. Перешкод у спілкуванні з боку батька не було і зараз немає, мати з ОСОБА_11 спілкується в зручний для неї час, батько не заперечує. Мати вільно не може отримати доступ до приміщення, де вони проживають. Вона вказала, що мати не працює, кошти на проживання може заробляти за допомогою реклами, умови проживання матері їй невідомі. Під час подружнього життя батько на матір руку не піднімав. Дідусь та бабуся зі сторони матері їм не телефонують, не пишуть, доступу до приміщення, де вони проживають не мають. Неодноразово наголосила на тому, що її брату ОСОБА_11 буде краще проживати з батьком.

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_5 , яка є донькою позивача та відповідача, пояснила суду, що після того, як батьки розлучилися вона з молодшими сестрою та братом вирішили, що будуть проживати разом з матір`ю. Мати ініціювала їх переїзд до міста Одеси, а молодший брат залишився з татом. Батько з матір`ю домовились про те, що вони будуть свого молодшого сина ОСОБА_11 бачити в певний період часу по черзі. В Одесі вони проживали з мамою у квартирі, яку вона оплачувала. Батько з часом почав надавати їм кошти. ОСОБА_11 до дитсадка мати записувала, вони відвідували майданчики. В квартирі вони проживали до 19 травня 2024 року, оскільки це був другий день як з мамою почав жити її чоловік ОСОБА_11 . Ввечері 18 травня 2024 року він переїхав до них в квартиру, про що мати її з братом та сестрою не попереджала, оскільки вони були проти. Вона повідомила, що була знайома з чоловіком матері ОСОБА_11 близько тижня, а дізналась про те, що вони зустрічаються за два тижні. Матір влаштувала їм зустріч, познайомила. ОСОБА_11 постійно приїздив до них у гості ввечері, її молодший брат ОСОБА_11 не спав, лягав спати десь об 11 годині вечора. На другий день після переїзду чоловік мами ОСОБА_11 почав наводити свої порядки, зайшов до них в кімнату, підвищив голос, обзивав їх, мати в цей час казала, щоб вони закрили рота. Молодший брат ОСОБА_11 був присутній під час цих подій та все це бачив, він був наляканий, оскільки чоловік матері ОСОБА_11 дуже голосно розмовляв, а мати кричала. Після цього вони з сестрою та братом вирішили поїхати до батька, подзвонили йому і зранку він приїхав за ними. Молодшого брата ОСОБА_11 мати віддала батьку на тиждень. Батько їх усіх забрав та привіз додому до ОСОБА_15 . Рівно через тиждень мати приїхала і забрала ОСОБА_11 . Після переїзду до батька ОСОБА_11 почуває себе дуже комфортно, він веселий, ходить з татом на різні гуртки та в дитячий садок. В Одесі розвитком молодшого брата ніхто не займався, їсти готувала або вона, або мама. Дуже часто з ОСОБА_11 залишались вони з сестрою, поки мати ходила на побачення. Батько хотів домовитись з матір`ю, телефонував їй та пропонував визначити місце проживання ОСОБА_11 . З боку матері пропозицій не було. Вона не хотіла, щоб ОСОБА_11 бачився з батьком. Також, ОСОБА_5 повідомила, що після переїзду до батька мати приїздила до них приблизно 1 раз на 5 місяців і в цей час в присутності ОСОБА_11 відбувся конфлікт влітку 2024 року - її сестра ОСОБА_19 вийшла на зупинку біля дому, там її зустріла мати зі своєю сестрою, вони відібрали у ОСОБА_19 ключі від дому і згодом мати забігла у дім та почала кричати, чим дуже налякала ОСОБА_11 . Перед тим мати вдарила ОСОБА_19 . Батько вийшов на вулицю та побачив, що тітка тримає ОСОБА_19 , обзиває та б`є з метою відібрати її сумку. За батьком на вулицю вибігла вона та побачила, що тітка б`є ОСОБА_19 , а матір все це знімає на відео. Після цього конфлікту вона з батьком та сестрою ОСОБА_19 забігли в дім, ОСОБА_11 весь цей час був на кухні та все чув. Більше в її присутності конфліктів не відбувалось. Мати їм не телефонує, не цікавиться їхнім життям, за ОСОБА_11 не питає, зустрічатись не намагається. З боку батька жодних перешкод матері не було. В матері немає ключа від будинку, в якому вони проживають наразі, проте вона може вільно спілкуватись з сином з дозволу батька. Бабуся та дідусь зі сторони матері можуть вільно спілкуватись з ОСОБА_11 , проте вони жодного разу не телефонували ані їй, ані батьку. До того, як батьки розлучились, у матері та ОСОБА_19 були конфлікти з різних причин, мати могла вдарити ОСОБА_19 . З матір`ю вона не спілкується, адже в неї немає її номера телефону. Мати їй не писала та не телефонувала. ОСОБА_11 про матір не запитує. Після переїзду з Одеси брат не хворіє. Неодноразово наголосила на тому, що її брату ОСОБА_11 буде краще проживати з батьком.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що у 2024 році він познайомився з ОСОБА_3 . Згодом він познайомився з дітьми, було все добре. Мати не перешкоджала батьку у спілкуванні з дітьми. Вони з ОСОБА_3 повідомили дівчатам, що вони шукають нову житлову площу. Діти були більше схильні до матері. Орієнтовно у травні 2024 року, приблизно через добу або дві після того, як свідок почав проживати спільно з позивачкою та її дітьми, відбувся конфлікт, а з ранку приїхав батько ОСОБА_1 з працівниками поліції. ОСОБА_3 зателефонувала свідку та повідомила, що відповідач забрав сина. Батько давав гроші дітям, щоб схилити їх на свій бік, та маніпулював ними. Така поведінка дітей, на думку свідка, пов`язана з їх бажанням, щоб батьки були разом. Влітку 2024 року ОСОБА_1 забрав сина, коли він перебував разом з матір`ю у ТЦ «Рів`єра» у місті Одесі. З цього часу позивачка позбавлена можливості бачитися з ним, у зв`язку з тим, що батько чинить перешкоди.

17 березня 2025 року до суду надійшли документи про зміну прізвища позивачки з « ОСОБА_22 » на « ОСОБА_23 » у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_21 .

У цій справі судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають належні житлові умови, доходи, мають бажання виховувати дитину.

Судом також встановлено, що як батько, так і мати дітей належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дитини, у той же час між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що унеможливило вирішення питання про фізичну опіку щодо їхніх спільних дітей в позасудовому порядку.

Органом опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради було надано висновок від 25 березня 2024 року про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_3 . В обґрунтування висновку зазначено, що в ході підготовки питання про визначення місця проживання дитини на розгляд комісії з питань захисту прав дитини стало відомо, що батько, ОСОБА_1 , передав дитину ОСОБА_4 , на виховання матері, ОСОБА_3 , та відмовився від своїх позовних вимог. Враховуючи ці нові обставини, члени комісії дійшли висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю.

В подальшому, відповідно до акту, складеного фахівцями ( ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ) сектору захисту прав, свобод і законних інтересів дітей Служби у справах дітей адміністрації Заводського району міста Миколаєва №103 від 24 травня 2024 року було встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 19 травня 2024 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьком ОСОБА_1 , та сестрами ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 .

У матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про визначення проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був наданий у іншій справі № 487/7196/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (вх. № ЕП-21 від 03.01.2025).

У зв`язку із тим, що після закриття провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про визначення місця проживання дитини, висновок у справі № 487/8660/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей адміністрації Заводського району міста Миколаєва, орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення місця проживання дитини, стягнення моральної шкоди, органом опіки та піклування, не надавався, апеляційним судом був зроблений запит до Миколаївської міської ради про надання до апеляційного суду письмового висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у справі № 487/8660/23.

14 липня 2025 року на електронну адресу апеляційного суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини (вих. 18578/02.02.01-22/03/14/25 від 11.07.2025).

Відповідно до цього висновку, орган опіки та піклування Миколаївської міської ради вважав доцільним визначити місце проживання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 .

Позиція апеляційного суду

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.

Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19).

Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У справі, що переглядається, спір між сторонами виник з приводу визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , батьки якого не можуть дійти згоди щодо вирішення цього питання у позасудовому порядку.

Суд встановив, що як батько, так і мати дитини належним чином ставляться до виконання батьківських обов`язків, висловлюють в однаковій мірі бажання піклуватися про розвиток малолітнього сина ОСОБА_4 , обидва позитивно характеризуються, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дитини, у той же час між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що унеможливлюють вирішення питання у позасудовому порядку.

Обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком чи з матір`ю, у цій справі не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції застосувавши висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року у справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20, дійшов висновку про те, що найкращим інтересам дитини відповідатиме його почергове проживання з кожним із батьків (спільна опіка).

У апеляційній скарзі заявник не погодився з таким судовим рішенням, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову у повному обсязі.

ОСОБА_3 вказане судове рішення не оскаржувала.

У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

У Резолюції "Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька" від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2).

Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4).

Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений.

Водночас труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина.

З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком. У постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року у справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20 Верховний Суд звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною й зазначав необхідні умови для цього, якими, по суті, є згода батьків дитини.

У справі, що переглядається, сторони не зверталися з позовними вимогами про застосування моделі спільної фізичної опіки над дитиною (почергового проживання з кожним із батьків за відповідним графіком).

Верховний Суд у постанові від 21 травня 2025 року у справі № 953/9454/23 року зазначав: «… Верховний Суд вважає висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про застосування моделі спільної фізичної опіки над дитиною (почергового проживання з кожним із батьків за відповідним графіком) у цій справі передчасним, оскільки під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної фізичної опіки, суди, окрім загальних обставин, мають також враховувати: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом із ним, згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться не далеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо (див.: постанову Верховного Суду від 16 лютого 2024 року у справі № 465/6496/19)».

У справі, що переглядається, суд першої інстанції не з`ясував, зокрема, бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала почергово разом із кожним з батьків, наявність у кожного з батьків часу та можливостей, у тому числі фінансової, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що судом не взято до уваги, що сторони проживають у різних населених пунктах. Що ускладнює застосування моделі спільної фізичної опіки над дитиною, зокрема, відвідування дитиною дошкільного закладу та навчального закладу у майбутньому; відвідування педіатра, з яким має бути укладена декларація; відвідування гуртків та секцій, і так далі.

Зробивши висновок про те, що застосування спільної фізичної опіки над дитиною відповідатиме її найкращим інтересам, суд не звернув уваги на те, що ані позивачка, ані відповідач не надали належних доказів на підтвердження чи спростування можливості та доцільності почергового проживання дитини з обома батьками, зокрема висновків відповідних фахівців, а отже не перевірив, чи не матиме почергова зміна місця проживання негативного впливу на стан дитини.

Орган опіки та піклування також не висвітлив у своєму висновку вказані особливості, не розглядав можливість і доцільність застосування спільної фізичної опіки щодо дитини.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для застосування моделі спільної фізичної опіки над дитиною ОСОБА_10 .

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 травня 2025 року у справі № 953/9454/23.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України" заява № 2091/13 Суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року заява № 31111/04 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема, обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте, найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19, провадження № 61-11625сво22.

У постанові від 06 червня 2019 року у справі № 495/2106/17 Верховний Суд виснував, що коли батьки перебувають у рівних умовах, мають однакове ставлення до своїх батьківських обов`язків та в разі однакової прихильності дитини до обох батьків, місце проживання дитини має бути визначено з тим із батьків, яким створено більш сприятливі умови для проживання дитини.

Наведені правові висновки Верховного Суду потрібно розуміти так, що суди під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини мають керуватися принципом якнайкращих інтересів дитини, а при однаковому ставленні батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та забезпечення умов проживання дитини враховувати сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

ОСОБА_1 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що у позивачки по факту немає місця реєстрації, не має власного житла та стабільного заробітку. Скасовано їй статус як ВПО за вказаною в позові адресою (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), де органом опіки і піклування зі слів самої позивачки складено акт обстеження - там не проживає і жодного доказу, що позивачка там проживає, не надано; адреса її реєстрації зовсім інша, обстеження її місця реєстрації і проживання не обстежено.

Зазначав, що з часом від матері до нього переїхали жити усі діти: дві доньки разом з сином. Діти живуть разом з батьком на теперішній час за їх місцем реєстрації: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 знайшла іншого чоловіка, створила іншу сім`ю та вони разом мешкають у місті Одеса.

Згідно із Актом обстеження умов проживання, наданого Службою у справах дітей Адміністрації Заводського району міста Миколаєва, зазначено, що діти мешкають з батьком, оскільки таке проживання є для них комфортним. Умови проживання створені.

ОСОБА_1 , як батько, утримує дітей, займається їх вихованням, навчанням, піклується про їхній стан здоров`я, підтримує їх психологічний та емоційний стан та створює коло сімейного комфорту.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 559/1215/19-ц, висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору.

Як вбачається з матеріалів справи, питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було предметом розгляду комісії з питань захисту прав дитини.

Так, згідно із висновком органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , члени комісії дійшли висновку, що зміна звичного оточення дитини та її фактичного місця проживання, може негативно вплинути на емоційний стан дитини, враховуючи її вік та особисту прихильність до батька та старших сестер. Виходячи з інтересів дитини, орган опіки та піклування Миколаївської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 .

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема, обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини, беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При цьому судом також встановлено, що малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має двох рідних неповнолітніх сестер ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з якими вони всі разом проживають з батьком за адресою свого постійного проживання, з якими він має стійкий емоційний зв`язок, сформований у зв`язку із тривалим та безперервним проживанням разом із ними від самого народження, що не заперечувалося позивачкою.

Апеляційний суд враховує також те, що розлучивши брата із сестрами, дитина припинить спілкування зі своїм рідними сестрами, що може завдати страждань та є психотравмуючим фактором для них усіх, та в подальшому може призвести до втрати емоційного зв`язку між ними, що не заперечувалось сторонами по справі.

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 431/5643/16-ц зроблено висновок, а саме "Після розлучення батьків, з червня 2014 року малолітня ОСОБА_3, проживає постійно, крім матері, також і з своїм старшим рідним братом - ОСОБА_4, 2003 року народження, а тому розлучення рідних брата та сестри складе додаткове навантаження на психічний стан ОСОБА_6 та може вкрай негативно позначитися на її психічному здоров`ї та моральному настрої, і таке розлучення не буде вважатися вчиненим у найкращих інтересах дитини".

Отже, роз`єднання брата та сестер не буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

За такого, колегія суддів вважає, що, враховуючи вік дитини, психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, не буде відповідати найкращим інтересам малолітнього ОСОБА_4 визначення місця проживання разом з матір`ю.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що відсутність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю не повинно негативно впливати на взаємовідносини дитини з матір`ю, на її участь у вихованні дитини, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків, спір між якими вирішено судом.

Апеляційний суд підкреслює необхідність усвідомлення батьками потреби у вирішенні конфлікту в інтересах дитини, налагодження батьками співпраці з метою забезпечення належного контакту кожного з них з дитиною, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу, спільного вирішення питань, які стосуються всіх потреб дитини.

Отже, виходячи з балансу інтересів дитини та батьків, з найкращих інтересів дитини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що залишення місця проживання дитини з батьком, яким створено більш сприятливі умови для проживання дитини, буде відповідати найкращим інтересам дитини, спрямоване на забезпечення гармонійного розвитку дитини у стійкому середовищі разом із рідними сестрами, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку, зростати в місці, де він проживає від самого народження.

Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 04 червня 2025 року у справі № 759/7617/24.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини справи, не надав належної оцінки доказам, рішення суду в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною та стягнення моральної шкоди сторони не оскаржували, а тому апеляційний суд в цій частині рішення не перевіряє.

Щодо додаткового рішення

В апеляційній скарзі апелянт також просив скасувати додаткове рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 понесені ним судові витрати при розгляді справи у розмірі 91000 грн.

31 березня 2025 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Веріковською Т.А. було подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат, понесених на правничу допомогу у даній цивільній справі, у якій просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 91000 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заяви зазначала, що договором про надання професійної правничої допомоги №ВТА 0055 від 14 червня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 , надалі «Замовник» та Адвокатським об`єднанням «Веріковська, Дяченко та Партнери», надалі «Виконавець», згідно із п.1.1 до обсягу правничої допомоги входить: надання консультацій, складання процесуальних документів, представництво Замовника в будь-яких установах, підприємствах і організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, в тому числі: органах МВС, прокуратури, в управліннях юстиції будь-якого рівня, в виконавчій службі (у відділі державної виконавчої служби/приватного виконавця), в органах нотаріату, органах місцевої влади та місцевого самоврядування та їх структурних підрозділах будь-якого рівня та будь-якої направленості, ЦНАП, в судових органах України будь-якої ланки з цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах, з усіма необхідними для цього повноваженнями, які надано законом позивачу, відповідачу, потерпілому, третій особі, а Замовник повинен сплатити Виконавцю обумовлену грошову суму за надані послуги. Відповідно до п. 3.1., сторони досягли згоди, що Замовник має сплатити Виконавцеві за надані послуги в розмірі та на умовах, передбачених додатковими угодами.

Додатковою угодою №1 від 14 червня 2024 року до Договору про надання професійної правничої допомоги №ВТА 0055 від 14 червня 2024 року, узгоджено обсяг та вартість послуг правничої допомоги, наданої Замовнику по справі № 487/8660/23 з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на підготовку процесуальних документів з урахуванням необхідності вчинення Виконавцем ряду процесуальних дій, спрямованих на захист прав та інтересів Замовника, в розмірі 40000,00 грн. Дана сума є попередньою та може бути збільшена у зв`язку із фактичним витраченим часом адвоката (детальний опис робіт (надання послуг) буде наданий додатково) (п.1.3 додаткової угоди).

Згідно із актом виконаних робіт від 28 березня 2025 року до Договору про надання професійної правничої допомоги №ВТА 0055 від 14 червня 2024 року, укладеного між Замовником та Виконавцем, відповідно до якого «Виконавець» надав, а «Замовник» прийняв роботу: правничу допомогу у справі № 487/8660/23 у повному обсязі та зобов`язаний сплатити Виконавцеві гонорар в розмірі 91000 грн з урахуванням детального опису робіт від 28 березня 2025 року.

Відповідно до детального опису робіт від 28 березня 2025 року до Договору про надання професійної правничої допомоги №ВТА 0055 від 14 червня 2024 року та Додаткової угоди №1 від 14.06.2024 року, де Сторони узгодили, що «Виконавцем» в особі адвоката Веріковської Т.А. надається «Замовнику» ОСОБА_1 професійна правнича допомога щодо відновлення порушеного права ОСОБА_1 , як відповідача по справі № 487/8660/23, яка перебуває в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва за позовом ОСОБА_3 . Всі витрати, пов`язані із розглядом даної справи, покладаються на «Замовника» та підлягають окремій компенсації «Виконавцю» чи сплачуються окремо на відповідні рахунки. Права адвоката затвердженні умовами договору та витягом до нього. Сторонами узгоджено обсяг та вартість послуг (робіт) адвоката, пов`язаних із розглядом справи № 487/8660/23, з усіма необхідними для цього повноваженнями, а Замовник повинен сплатити Виконавцю обумовлену грошову суму за надані послуги в розмірі 91000 грн, дана сума є попередньою та може бути збільшена у зв`язку із фактичним витраченим часом адвоката в подальшому та інших інстанціях при розгляді справи.

Адвокатом Веріковською Т.А. здійснюється представництво та захист права і законних інтересів Клієнта ОСОБА_1 із наданням правової (правничої) допомоги Клієнту у суді, у даній справі. Участь в суді представника відповідача, адвоката Веріковської Т.А., підтверджується наданим до суду: ордером від 14 червня 2024 року серії ВЕ 1124510, виписаного адвокатським об`єднанням адвокату Веріковській Т.А. для представництва інтересів заявника; свідоцтвом від 17 січня 2017 року, серії МК№001039 про право на зайняття Веріковською Т.А. адвокатською діяльністю та витягом до Договору про надання професійної правничої допомоги № ВТА 0055 від 14 червня 2024 року (повноваження адвоката).

У детальному описі робіт зазначається час, витрачений на надання адвокатським об`єднанням заявнику професійної правничої допомоги зі складання та підготовки процесуальних документів, які подані до суду і надана відповідна оцінка судом; участь у судовому засіданні представника - адвоката Веріковської Т.А. підтверджується журналом судового засідання; прибуття адвоката Веріковської Т.А. до приміщення суду на зазначені дати в детальному описі робіт з урахуванням дороги на прибуття із м. Одеси (місця проживання адвоката: АДРЕСА_3 ) підтверджується довідкою переселенця з застосунку «ДІЯ» №5105-), свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу д/н НОМЕР_1 , посвідченням водія НОМЕР_2 .

Задовольняючи частково заяву щодо відшкодування судових витрат, понесених на правничу допомогу у даній цивільній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягнення повної вартості послуг, визначених у детальному описі робіт (наданих послуг) за договором про надання професійної правничої допомоги №ВТА 0055 від 14 червня 2024 року у загальному розмірі 91000 грн, не узгоджується з критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру і пропорційності, так як ці витрати не мають характеру необхідних та не обґрунтовують обсягу фактичних дій представника відповідача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату. Тобто не є розумно обґрунтованим і, відповідно, такі витрати не можуть бути відшкодовані тільки лише через те, що вони дійсно понесені заявником (справедлива сатисфакція). Крім того, суд зазначав, що відшкодування їх повної вартості матиме надмірний фінансовий тягар для позивача, як фізичної особи.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розміром витрати на правову допомогу у сумі 15 000 грн, який підлягає відшкодуванню на користь ОСОБА_1 , відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Тому, апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню, а додаткове рішення належить залишити без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В зв`язку тим, що вимоги апеляційної скарги в частині вирішення позовних вимоги задоволені, з позивачки на користь відповідача належить стягнути сплачений останнім судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1609,50 грн.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 376, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Веріковською Тетяною Анатоліївною, задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2025 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей адміністрації Заводського району міста Миколаєва, Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини відмовити.

Додаткове рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1609,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
СуддіН.О. Тищук

Н.О. Шаманська

Повне судове рішення складене 15 липня 2025 року.