КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 755/1936/24 Головуючий у суді першої інстанції -Коваленко І.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7006/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Мироненко Мариною Дмитрівною та Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал Прямий» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал Прямий» про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 (надалі - Відповідач-1) 13 вересня 2021 року о 16 год. 00 хв. в мережі Інтернет на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» ( Фейсбук ) за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 опубліковано інформацію наступного змісту: «ОСОБА_2 получает 50 000 долларов в месяц за своипопыткиотмазатьпричастных к срывуспецоперации Вагнер. Как глава ТСК. Остальнымучастникам слугам раздают по 25 000 долларов. ЭтособственноценапредаталъстваРодины. Ценапредательства, которуюготовотдатьЗеленский за слив наших военныхразведчиков. Какутверждают на одном ТГ канале, один из слуг, сильно подвыпил в ресторане, и как японимаю, былнедоволен, что его коллегаполучает в два разабольше. А его, подслушалиуши, которыевезде. Когда власть закончится, думаю, онибудут все рассказывать, не только в ресторанах по пьяне, но и на допросах. ІНФОРМАЦІЯ_11».

Наразі, вказана публікація розміщена в мережі Інтернет на сторінці соціальної мережі «Facebook» за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 і відкрита для перегляду необмеженого кола осіб як на території України, так і за її межами.

Як вбачається із вказаного допису, після його публікації він був поширений іншими користувачами «Facebook» в кількості 67 осіб за допомогою функції "поширити" та 255 осіб відреагували на вказаний допис відповідними позначками які пропонує соціальна мережа «Facebook». Вказане привернуло до вказаного допису ще більше уваги користувачів мережі «Facebook».

Крім цього, зважаючи на стрімке поширення вказаного допису між користувачами соціальної мережі «Facebook», це призвело до розповсюдження такої інформації поза межами соціальної мережі «Facebook» у засобах масової інформації.

Так, вказаний допис Відповідача-1 , 13 вересня 2021 року о 16 год. 50 хв. було опубліковано на веб-сайті телеканалу «Прямий» (Надалі - Відповідач - 2) шляхом розміщення статті з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_16 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вказана стаття на електронному ресурсі телеканалу «Прямий» подається широкому загалу як достовірну з посиланням на першоджерело - блогер ОСОБА_1 та його соціальну сторінку у Facebook.

Позивачка вважає, що частина публікації Відповідача-1 є недостовірною, та такою що принижує, честь, гідність та ділову репутації і завдає моральної шкоди Позивачу, а саме наступне формулювання: «ОСОБА_2 получает 50 000 долларов в месяц за своипопыткиотмазатьпричастных к срывуспецоперации Вагнер. Как глава ТСК. Остальнымучастникам слугам раздают по 25 000 долларов.»

В тексті даної публікації у соціальній мережі «Facebook» її автор (Відповідач-1) від свого імені зазначає неправдиву інформацію яка сприймається так, ніби ОСОБА_2 , яка є народним депутатом України, членом політичної фракції «СЛУГА НАРОДУ» виконуючи свої повноваження голови Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України з питань розслідування можливих протиправних дій представників органів державної влади та інших осіб, що могли сприяти порушенню державного суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України і становити загрозу національній безпеці України отримує неправомірну вигоду у сумі 50 000 доларів США за намагання або сприяння уникненню відповідальності причетних осіб до зриву спецоперацїї спецслужб по затриманню бойовиків приватної компанії Вагнера (Надалі - справа Вагнерівців).

На думку позивачка, вказана інформація, поширена відповідачами в мережі інтернет на сторінці соціальної мережі «Facebook» та на веб-сайті телеканалу «Прямий», має стверджувальний характер та є недостовірною та такою, що завдає шкоди діловій репутації позивача та підлягає спростуванню відповідачами.

Посилаючись на викладене, просила суд:

1. Визнати недостовірною і такою, що порушує право на честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, яка містить фактичні твердження, поширену ОСОБА_1 , в мережі Інтернет на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» ( Фейсбук ) за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме:

« ОСОБА_2 получает 50 000 долларов в месяц за своипопыткиотмазатьпричастных к срывуспецоперации Вагнер . Как глава ТСК. Остальнымучастникам слугам раздают по 25 000 долларов ».

Визнати недостовірною і такою, що порушує право на честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, яка містить фактичні твердження, поширену ТОВ «Телеканал Прямий» на офіційному веб-сайті Телеканалу «Прямий» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9 яка зазначена у статті, а саме:

«ІНФОРМАЦІЯ_16» Голова ТСК «слуг» ОСОБА_2 отримує 50 тисяч доларів США в місяць за покривання винних у справі «вагнерівців». Іншим членам комісії роздають по 25 тисяч доларів. Про це повідомив блогер ОСОБА_1 на своїй сторінці у Facebook. За його словами, такою є ціна зради Батьківщини».

Зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , протягом одного тижня з дня набрання судовим рішенням у цій справі законної сили розмістити на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» (Фейсбук) за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 текст судового рішення у цій справі, а також текст з вказівкою на те, що попередня інформація була недостовірною.

Зобов`язати ТОВ «Телеканал Прямий» протягом одного тижня з дня набрання судовим рішенням у цій справі законної сили розмістити на веб-сайті телеканалу «Прямий» (https://prm.ua ) текст судового рішення у цій справі, а також текст з вказівкою на те, що попередня інформація була недостовірною.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 000, 00 грн моральної шкоди.

Стягнути з ТОВ «Телеканал Прямий» на користь ОСОБА_2 народження 1 000, 00 грн моральної шкоди.

Рішенням Дніпровського районного суду містаКиєвавід 05 грудня 2024 року позов задоволено.

Визнано недостовірною і такою, що порушує право на честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, яка містить фактичні твердження, поширену ОСОБА_1 , в мережі Інтернет на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» ( Фейсбук ) за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме:

« ОСОБА_2 получает 50 000 долларов в месяц за своипопыткиотмазатьпричастных к срывуспецоперации Вагнер . Как глава ТСК. Остальнымучастникам слугам раздают по 25 000 долларов ».

Визнано недостовірною і такою, що порушує право на честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, яка містить фактичні твердження, поширену Товариством з обмеженою відповідальністю «Телеканал Прямий`на офіційному веб-сайті Телеканалу «Прямий» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9 яка зазначена у статті, а саме:

«ІНФОРМАЦІЯ_16» Голова ТСК «слуг» ОСОБА_2 отримує 50 тисяч доларів США в місяць за покривання винних у справі «вагнерівців». Іншим членам комісії роздають по 25 тисяч доларів. Про це повідомив блогер ОСОБА_1 на своїй сторінці у Facebook. За його словами, такою є ціна зради Батьківщини».

Зобов`язано ОСОБА_1 протягом одного тижня з дня набрання судовим рішенням у цій справі законної сили розмістити на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» (Фейсбук) за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 текст судового рішення у цій справі, а також текст з вказівкою на те, що попередня інформація була недостовірною.

Зобов`язаноТОВ «Телеканал Прямий`протягом одного тижня з дня набрання судовим рішенням у цій справі законної сили розмістити на веб-сайті телеканалу «Прямий» (https://prm.ua ) текст судового рішення у цій справі, а також текст з вказівкою на те, що попередня інформація була недостовірною.

Стягнуто з ОСОБА_1 народження на користь ОСОБА_2 1 000, 00 грн моральної шкоди.

Стягнуто з ТОВ «Телеканал Прямий`на користь ОСОБА_2 1 000, 00 грн моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 народження на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 270 гривень.

Стягнуто з ТОВ «Телеканал Прямий» на користь ОСОБА_2 , судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Не погоджуючись із таким рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, щоу публікації відсутні будь-які фактичні дані, що свідчить про оціночний характер суджень автора публікації - блогера ОСОБА_1 .

Вказує, що суд першої інстанції не надав оцінки тому, що позивачка не надала жодного доказу на підтвердження завданої її честі, гідності та діловій репутації шкоди внаслідок спірної публікації, відсутні також докази будь-яких репутаційних втрат позивачки.

Відповідач ТОВ «Телеканал Прямий» також подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на аналогічні доводи, просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає також, що у суду були відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, оскільки позивачка ОСОБА_2 є народним депутатом, тобто, посадовою особою владних повноважень.

У відзивах на апеляційну скаргу представниця позивачки адвокат Бабенко Я.В.проти задоволення апеляційних скарг заперечила. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

У судовому засіданні в апеляційному суді взяла участь представники відповідачів адвокат Мироненко М.Д. (представник ОСОБА_1 ), адвокат Салазький О.С. (представник ТОВ «Телеканал Прямий»), які підтримали свої апеляційні скарги, просили задовольнити їх з викладених підстав. Представниця позивачки адвокат Бабенко Я.В. у судовому засіданні просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 13 вересня 2021 року о 16 год. 00 хв. відповідач ОСОБА_1 на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» ( Фейсбук ) за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 опублікував інформацію наступного змісту: « ОСОБА_2 получает 50 000 долларов в месяц за своипопыткиотмазатьпричастных к срывуспецоперации Вагнер . Как глава ТСК. Остальнымучастникам слугам раздают по 25 000 долларов. ЭтособственноценапредаталъстваРодины . Ценапредательства, которуюготовотдатьОСОБА_3 за слив наших военныхразведчиков. Какутверждают на одном ТГ канале, один из слуг, сильно подвыпил в ресторане, и как я понимаю, былнедоволен, что его коллегаполучает в два разабольше. А его, подслушалиуши, которыевезде. Когда власть закончится, думаю, онибудут все рассказывать, не только в ресторанах по пьяне, но и надопросах. ІНФОРМАЦІЯ_11».

Вказана публікація, розміщена на сторінці соціальної мережі «Facebook» за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 , була відкрита для перегляду необмеженому колу осіб як на території України, так і за її межами.

Опублікований відповідачем ОСОБА_1 допис був поширений 67 разів та отримав 255 «реакцій» від користувачів соціальної мережі «Facebook», що підтверджується наявними в матеріалах справи роздрукованими знімками екрану (скріншотами) «Facebook»-сторінки відповідача ОСОБА_1 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 та дослідженими у судовому засіданні знімками екрану в їх електронній формі. (а.с.21-22 т.1)

У подальшому, 13 вересня 2021 року о 16 год. 50 хв. опублікований відповідачем ОСОБА_1 на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» допис було поширено на веб-сайті відповідача ТОВ «Телеканал «Прямий» шляхом розміщення статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_16 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Вказану статтю на електронному ресурсі телеканалу «Прямий» було подано широкому загалу як достовірну з посиланням на першоджерело - блогер ОСОБА_1 та його соціальну сторінку у Facebook.

Згідно змісту довідки №37/2022-Д, складеної 08.02.2022 року ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес»: «За результатами дослідження інформаційного наповнення веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_9 встановлено, що останній позиціонує себе в якості веб-сайту Телеканалу «Прямий», на якому розміщені, зокрема, наступні ідентифікатори - Товариство з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий» (), адреса: 01601, м. Київ, вул. Мечникова, 2 БЦ «Парус»; телефони: НОМЕР_1 ; +380 НОМЕР_2 ; +380 НОМЕР_3 ; +380 НОМЕР_4 ; НОМЕР_6; адреса електронної пошти:,ІНФОРМАЦІЯ_12(редакція сайту).

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, розміщеному на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України (https//usr.minjust.gov.ua/) містяться, зокрема, наступні відомості про Товариство з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий» - ідентифікаційний код: 04948693; місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Мечникова, буд.2-А; телефон: НОМЕР_7; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_17; вебсторінка:

www.prm.ua . Доменне ім`я prm.ua , яким адресується веб-сайт https://prm.ua, було зареєстровано на підставі Свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_5 , власником згідно з відомостями Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, розміщеного на офіційному веб-сайті Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (https//www.uipv.org/), є Товариство з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий», (вул. Мечникова, буд.2-А, м. Київ, 01601).

Враховуючи викладене, власником веб-сайту https://prm.ua, є володілець облікового запису - Товариство з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий», якщо інше не визначене умовами договору між останнім та реєстрантом доменного імені prm.ua та/або отримувачем послуг хостингу або якщо такий договір відсутній.» (а.с.64-71 т.2)

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка вказувала, що частина публікації ОСОБА_1 є недостовірною, та такою що принижує, честь, гідність та ділову репутації і завдає моральної шкоди позивачці, а саме наступне формулювання: «ОСОБА_2 получает 50 000 долларов в месяц за своипопыткиотмазатьпричастных к срывуспецоперации Вагнер. Как глава ТСК. Остальнымучастникам слугам раздают по 25 000 долларов.»

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до Преамбули Загальної Декларації прав людини визнання гідності, яка властива всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру.

Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

В силу статей 21, 28 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Кожен має право на повагу до його гідності.

Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. (ст. 201 ЦК України).

Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним (ст. 270 ЦК України).

Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (ст. 275 ЦК України).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ст. 277 ЦК України).

Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (ст. 280 ЦК України).

За змістом статей 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Як зазначалося вище, відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

При цьому, Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. (стаття 34).

Фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. (ч.1 ст. 302 ЦК України).

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело. (ч.2 ст. 302 ЦК України).

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Приймаючи до уваги зазначені конституційні положення, а також положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд при вирішенні справи про захист честі, гідності та ділової репутації повинен забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Факт поширення відповідачем ОСОБА_1 на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» (Фейсбук) за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 інформації наступного змісту:«ОСОБА_2 получает 50 000 долларов в месяц за своипопыткиотмазатьпричастных к срывуспецоперации Вагнер. Как глава ТСК. Остальнымучастникам слугам раздают по 25 000 долларов.»підтверджується наявними в матеріалах справи роздрукованими знімками екрану (скріншотами) «Facebook»-сторінки відповідача ОСОБА_1 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 та дослідженими у судовому засіданні знімками екрану в їх електронній формі, та не заперечується відповідачами, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказана обставина доказуванню не підлягає, оскільки визнається відповідачами.

Належність саме відповідачу ОСОБА_1 створеного у соціальній мережі «Facebook» ( Фейсбук ) облікового запису з ім`ям користувача «ІНФОРМАЦІЯ_13» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується наявним поряд зі сторінкою (профілем) значком підтвердження: «», який відповідно до Правил соціальної мережі «Facebook» означає, що обліковий запис було підтверджено на основі його активності в продуктах «Facebook» або інформації і документів, які надав його власник. Тобто, «Facebook» підтвердив, що значок підтвердження: «» справді представляє відповідну особу чи бренд. Раніше для значка підтвердження також було необхідно, щоб особа або бренд були відомі й унікальні (за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_14).

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що першоджерелом поширення інформації є саме телеграм-канал «Путч» (і зокрема - відповідний депутат із партії « Слуга Народу », який і розповів саме цю інформацію), а не він.

Так, згідно відомостями, розміщеними за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_15, Telegram є - швидкою та безпечною програмою для обміну повідомленнями. За допомогою Telegram можна надсилати повідомлення, фотографії, відео та файли будь-якого типу (doc, zip, mp3 тощо), а також створювати групи до 200 тисяч людей або канали для трансляції на необмежену авдиторію. Канали транслюють повідомлення широкій аудиторії; замінюють старі списки трансляцій; можуть мати необмежену кількість учасників, можуть бути загальнодоступними з постійною URL-адресою , а кожна публікація в каналі має власний лічильник переглядів. В даному випадку телеграм-канал «Путч» не є офіційно зареєстрованим каналом, оскільки не пройшов перевірку самою програмою Telegram як публічна особа або організація, а тому користувачі даного каналу позбавлені можливості ідентифікувати його адміністратора. Окрім того, про нього нічого не відомо з офіційних джерел і відповідно неможливо встановитиадміністратора такого каналу. Тому такі твердження відповідача можуть свідчити про спробу ввести суд в оману щодо першоджерела поширення інформації.

Факт поширення на веб-сайті відповідача ТОВ «Телеканал «Прямий» шляхом розміщення статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_16» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 підтверджується наявними в матеріалах справи роздрукованими 15.09.2021 року знімками екрану (скріншотами) «Facebook»-сторінки відповідача ОСОБА_1 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 , дослідженими у судовому засіданні знімками екрану в їх електронній формі. а також довідкою ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціюму «Український центр підтримки номерів і адрес» №37/2022-Д від 08.02.2022 року про те, що власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_9 , є володілець облікового запису - Товариство з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий». (а.с.64-71 т.2)

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р. належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пункті 6.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) викладено висновок про те, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц (провадження № 61-5189св18) вказано, що: «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації».

Аналогічні висновки щодо необхідності обов`язкового залучення до розгляду справи у якості відповідача власника відповідного веб-сайту, на якому була поширена інформація, спростування якої вимагає позивач, сформовані у цілому ряді постанов Верховного Суду та є усталеними.

Веб-сайт https://prm.ua належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий», що підтверджується довідкою №37/2022-Д, складеною 08.02.2022 року ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес».

Зі змісту поширеної 13 вересня 2021 року о 16 год. 50 хв. на веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий», статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_16» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5, встановлено, що автором інформації, про яку йде мова у статті, зазначено блогера ОСОБА_1 , а саме дослівно: «Про це повідомив блогер ОСОБА_1 на своїй сторінці у Facebook».

Основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий» є: «п.60.20 Діяльність у сфері телевізійного мовлення».

Так, згідно з даними з офіційного веб-сайту Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення «Телеканал «ПРЯМИЙ» є у Переліку суб`єктів у сфері медіа станом на 01.11.2024, та основним видом діяльності (видом мовлення) якого є лінійне телевізійне мовлення (аудіовізуальне лінійне мовлення).

Отже, з огляду на встановлені судом обставини, ТОВ «Телеканал «Прямий» є засобом масової інформації, що здійснює інформаційну діяльність у сфері телебачення і радіомовлення, а також здійснює поширення масової інформації у текстовій формі в електронному вигляді за допомогою мережі Інтернет на власному веб-сайті, а тому належним відповідачем у справі є ТОВ «Телеканал «Прямий», на веб-сайті якого було створено технологічну можливість для поширення публікації, в якій розповсюджено інформацію про позивача.

Як вказано у тексті публікації за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 її автором є ОСОБА_1 , який є належним відповідачем у справі, як автор інформаційного матеріалу, поширеного ним на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» ( Фейсбук ) за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що він є неналежним відповідачем, не заслуговують на увагу.

Отже, надаючи оцінку зібраним доказам, суд враховує пояснення представників сторін, викладені у заявах по суті, а також докази, надані на підтвердження та спростування заявлених позовних вимог, дослідивши долучені представником позивача до матеріалів справи знімки екрану (скріншоти) «Facebook»-сторінки відповідача ОСОБА_1 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 та знімки екрану в їх електронній формі, а також за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту поширення відповідачами публікацій у вказаних джерелах.

Звертаючись до суду із позовною заявою, позивачка вказувала, що частина поширеної відповідачами інформація є недостовірною, оскільки сприймається так, ніби ОСОБА_2 , яка є народним депутатом України, членом політичної фракції ''СЛУГА НАРОДУ" виконуючи свої повноваження голови Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України з питань розслідування можливих протиправних дій представників органів державної влади та інших осіб, що могли сприяти порушенню державного суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України і становити загрозу національній безпеці України отримує неправомірну вигоду у сумі 50 000 доларів США за намагання або сприяння уникненню відповідальності причетних осіб до зриву спецоперацїї спецслужб по затриманню бойовиків приватної компанії Вагнера. Така інформація формує негативну суспільну думку у громадян України відносно неї, та такою, що завдає шкода її діловій репутації.

Згідно з пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Таким чином, предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які не можна перевірити щодо їх відповідності, дійсності, на відміну від перевірки істинності фактів, і спростувати.

Не має характеру оціночних суджень інформація, яка стосується конкретних подій, конкретної особи та подається як установлений факт.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 травня 2019 року у справі № 591/7099/16-ц.

Статтею 10 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року).

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

У межах справи, що переглядається, відповідачами використані мовні засоби, які репрезентують чітке, однозначне, точне позначення фактів, які можна довести або спростувати, що неможливо зробити з оціночним судженням. Оспорювана інформація сформульована ними способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів). Також, відсутні будь-які стилістичні конструкції або інші способи, які б вказували на те, що поширена інформація є суб`єктивною думкою та особистим поглядом на певні події і відображає особисту точку зору, тобто, відсутні ті мовні засоби, які є характерними для оціночних суджень. Про те, що йдеться про фактичні дані, свідчить також загальний тон висловлювань у контексті оспорюваної інформації.

Надаючи оцінку змісту та характеру висловлювань, які були поширені 13 вересня 2021 року о 16 год. 00 хв. відповідачем ОСОБА_1 на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» ( Фейсбук ) за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також висловлювань, які були поширені 13 вересня 2021 року о 16 год. 50 хв. відповідачем ТОВ «Телеканал «Прямий» на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_9 у публікації під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_16 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 , суд першої інстанції дійшов у цілому правильного висновку про те, що інформація у публікаціях викладена у формі є фактичних тверджень, негативних за своїм змістом, оскільки відповідачі стверджують про те, що позивачка, яка є народним депутатом України, головою тимчасової слідчої комісії, вчинила дії, які виходять за межі її повноважень та свідчать про ознаки вчинення нею кримінального правопорушення.

При розгляді позову суд також урахував те, що спростуванню підлягає виключно недостовірна інформація.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (п. 15 Постанови Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р.).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що поширена відповідачами інформація за своїм характером та змістом є твердженнями про вчинення позивачкою, як народним депутатом, діяльності, спрямованої на отримання неправомірної вигоди для себе всупереч інтересам держави.

Публічна особа, державний службовець, повинні бути готовими до підвищеного рівня критики, у тому числі у різкій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу.

За положеннями частини другої статті 29 Закону України «Про інформацію» предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

При цьому, суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку, а з іншого, була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб.

За таких обставин, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформації, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина.

У той же час, відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У частинах першій, другій та п`ятій етапі 17 Кримінального процесуального кодексу України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі всебічної та повної оцінки доказів у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого дійшов висновку, що поширена відповідачами інформація про те, що позивач отримує 50 тисяч доларів США в місяць за покривання винних у справі «вагнерівців», і такою є ціна зради Батьківщини, не може вважатись оціночним судженням, та свідчить про свій ствердний характер, а отже є недостовірною, оскільки доказів про вчинення позивачкою кримінальних правопорушень, притягнення її за вироком суду до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення, зокрема, за прийняття пропозиції та отримання неправомірної вигоди в сумі 50 000 доларів США, за діяльність проти національних інтересів, суверенітету та територіальної цілісності України відповідачами не надано.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що твердження відповідачів відносно позивача про те, що вона отримує 50 тисяч доларів США в місяць за покривання винних у справі «вагнерівців», і такою є ціна зради Батьківщини, що сприймається як суспільно небезпечна винна діяльність, яка є тяжким злочином, не відповідають дійсності та підлягають визнанню недостовірними.

Суд першої інстанції правильно зауважив, що поширена відповідачами інформація є негативною, оскільки твердження про отримання позивачкою як народним депутатом України та головою ТСК 50 тисяч доларів США в місяць за покривання винних у справі «вагнерівців», а також застосування визначення про те, що такою є ціна зради Батьківщини, призводить до істотної дискредитації позивачки, її ділової репутації, порушення її прав на повагу до честі та гідності, оскільки створює враження про злочинну діяльність, направлену на отримання неправомірної вигоди для себе.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що поширена відповідачами інформація про позивача: є недостовірною, негативною, порушує особисті немайнові права позивача, тому порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом її спростування, згідно з визначеним статтею 277 ЦК України порядком.

Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка підлягає визнанню недостовірною, суд врахував, що обраний позивачкою спосіб спростування поширеної відповідачами недостовірної інформації шляхом зобов`язання відповідачів ОСОБА_1 та ТОВ «Телеканал Прямий» протягом одного тижня з дня набрання судовим рішенням у цій справі законної сили розмістити текст судового рішення у цій справі, а також текст з вказівкою на те, що попередня інформація була недостовірною: відповідачу ОСОБА_1 - на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» ( Фейсбук ) за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 ; відповідачу ТОВ «Телеканал Прямий» - на веб-сайті телеканалу «Прямий» (https://prm.ua ), є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України та належним чином забезпечує захист прав та інтересів позивача.

Разом з цим, задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції не урахував, що не усі висловлювання, спростувати які просить позивачка, є недостовірною інформацією, що посягає на її честь, гідність та ділову репутацію.

Так, твердження, поширене ОСОБА_1 , в мережі Інтернет на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» ( Фейсбук ) за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6 , в частині: «… Остальнымучастникам слугам раздают по 25 000 долларов », а також твердження, поширене ТОВ «Телеканал Прямий» на офіційному веб-сайті Телеканалу «Прямий» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка зазначена у статті, а саме:«… Іншим членам комісії роздають по 25 тисяч доларів…», не містять конкретних вказівок на будь-яких осіб, яких стосується така інформація, зокрема, і на позивачку ОСОБА_2 , тому у суду відсутні підстави вважати, що така інформація порушує права позивачки.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частини третьої статті 23 ЦК України).

Відповідно до статті 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали, зокрема, у зв`язку з приниженням її ділової репутації.

Оскільки поширення відповідачаминедостовірної та неправдивої інформації створює передумови щодо виникнення негативного образу позивачки, яка, крім іншого, є публічною особою, враховуючи та доступність інформації невизначеному та широкому колу осіб, що змушує позивачку спрямовувати професійні, людські та часові ресурси на спростування такої недостовірної інформації, роз`яснення про неправдивість інформації, на відновлення довіри, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачів відшкодування завданої моральної шкоди.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив твердження відповідача ТОВ «Телеканал Прямий» про те, що позивачка як народний депутат не може просити стягнути моральну шкоду, оскільки є суб`єктом владних повноважень.

Так, під терміном «суб`єкт владних повноважень» розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Обсяг повноважень та правовий статус народних депутатів України визначаються Конституцією України та законами України №2790-XII та від 04 квітня 1995 року №116/95-ВР «Про комітети Верховної Ради України».

Системний аналіз зазначених законів свідчить про те, що народні депутати України не наділені владними управлінськими функціями, а тому не можуть бути відповідачами як суб`єкт владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління.

Відповідно до ст. 1 Закону №2790-XII народний депутат України є представником Українського народу у Верховній Раді України.

Народний депутат не має права мати інший представницький мандат чи одночасно бути на державній службі (частини перша статті 3 цього Закону).

Діяльність народного депутата України у Верховній Раді України визначена статтею 6 Закону №2790-XII, а саме: народний депутат бере участь у засіданнях Верховної Ради України; бере участь у роботі депутатських фракцій (груп); бере участь у роботі комітетів, тимчасових спеціальних комісій, тимчасових слідчих комісій, утворених Верховною Радою України; виконує доручення Верховної Ради України та її органів; бере участь у роботі над законопроектами, іншими актами Верховної Ради України; бере участь у парламентських слуханнях; звертається із депутатським запитом або депутатським зверненням до Президента України, органів Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ та організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності у порядку, передбаченому цим Законом і законом про Регламент Верховної Ради України.

Тобто народний депутат України не є ані посадовою, ані службовою особою органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а є учасником законотворчої діяльності, не відноситься до суб`єктів владних повноважень і не наділений владними управлінськими функціями.

У своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 20 березня 2019 р. у справі №826/8777/18 (провадження №11-1420апп18) зауважила, що: «народний депутат не є ані посадовою, ані службовою особою органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а тому не може бути відповідачем як суб`єкт владних повноважень з приводу реалізації його компетенції у сфері управління». Водночас народний депутат може нести відповідальність як фізична особа та бути стороною у справі, яка підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на наведене та враховуючи доведеність факту поширення відповідачами недостовірної інформації щодо позивачки, яка негативно впливає на ділову репутацію останньої та, відповідно, призвела до порушення особистих немайнових прав позивачки, суд першої інстанції, з урахуванням вимог розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з кожного відповідача на користь позивача суми моральної шкоди у розмірі по 1000,00 грн.

Доводи апеляційних скарг відповідачів не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до їхнезгоди з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідачка у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та у цілому обґрунтовано ухвалено рішення про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг відповідачів та зміни оскаржуваного рішення в частині формулювання інформації, що підлягає спростуванню з боку відповідачів, в решті оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційніскарги ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Мироненко Мариною Дмитрівною та Товариства з обмеженоювідповідальністю «Телеканал Прямий»задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду містаКиєвавід 05 грудня 2024 рокузмінити, виклавши другий, третій, четвертий та пятий абзаци резолютивної частини рішення в такій редакції:.

«Визнати недостовірною і такою, що порушує право на честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, яка містить фактичні твердження, поширену ОСОБА_1 , в мережі Інтернет на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» ( Фейсбук ) за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме:

« ОСОБА_2 получает 50 000 долларов в месяц за своипопыткиотмазатьпричастных к срывуспецоперации Вагнер. Как глава ТСК. ».

Визнати недостовірною і такою, що порушує право на честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, яка містить фактичні твердження, поширену Товариством з обмеженою відповідальністю «Телеканал Прямий» на офіційному веб-сайті Телеканалу «Прямий» за адресою: https://prm.ua яка зазначена у статті, а саме:

«ІНФОРМАЦІЯ_16» Голова ТСК «слуг» ОСОБА_2отримує 50 тисячдоларів США в місяць за покриваннявинних у справі «вагнерівців». … Про цеповідомив блогер ОСОБА_1 на своїйсторінці у Facebook. За його словами, такою є ціназрадиБатьківщини».

В решті рішення Дніпровського районного суду містаКиєвавід 05 грудня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено15 липня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова