Справа №461/1859/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Кітова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Петрушки І.С.,

представника позивача за первісним позовом (представника відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

представника відповідача за первісним позовом (представника позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду у м. Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про розірвання договору довічного утримання та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рух справи у суді.

4 березня 2024 року ОСОБА_5 звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_4 , в якому просив розірвати договір довічного утримання укладений 30 червня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернаком М.М. зареєстрованим в реєстрі за № 1043.

Крім цього, 04 березня 2024 року, Позивач подав до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 05 березня 2024 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 05 березня 2024 року, у задоволенні заяви позивача ОСОБА_5 , про забезпечення позову - відмовлено.

28.03.2024 року від ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Зазуляк Йосип Михайлович, надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди.

01 квітня 2024 року ОСОБА_4 подала до суду заяву про забезпечення зустрічного позову.

Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Зазуляк Йосип Михайлович про забезпечення зустрічного позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання, відмовлено.

30 квітня 2024 року адвокат Шубака Олег Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_3 , подав до суду заяву про забезпечення позову.

Також, 30 квітня 2024 року представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - адвокат Шубак Олег Іванович подав до суд клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із смертю позивача за первісним позовом ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 01 травня 2024 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Зазуляк Йосип Михайлович до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди. Об`єднано в одне провадження первісну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Зазуляк Йосип Михайлович до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою суду від 01 травня 2024 року, заяву адвоката Шубака О.І., який діє в інтересах ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору довічного утримання укладеного 30 червня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернаком М.М., зареєстрованим в реєстрі за №1043.

Ухвалою суду від 22 травня 2024 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника позивача за первісним позовом ОСОБА_5 .

22 травня 2024 року, на адресу суду надійшла заява представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 - адвоката Зазуляка Й.М. про зустрічне забезпечення позову.

Ухвалою суду від 28 травня 2024 року, поновлено провадження у справі для розгляду заяви представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 - адвоката Зазуляка Йосипа Михайловича про зустрічне забезпечення позову.

Ухвалою суду від 28 травня 2024 року, у задоволенні заяви представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 - адвоката Зазуляка Йосипа Михайловича, про зустрічне забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 29 травня 2024 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника позивача за первісним позовом ОСОБА_5 .

12 червня 2024 року, від представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - адвоката Шубака О.І. до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04.11.2024 року залучено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як правонаступника позивача, ОСОБА_5 , до участі у справі №461/1859/24 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та як правонаступника відповідача ОСОБА_5 за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди.

03 лютого 2025 року на адресу суду надійшло клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката Зазуляка Йосипа Михайловича про поновлення провадження у справі, оскільки ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 , подала заяву про прийняття спадщини, із заявою про відмову від прийняття спадщини, в тому числі і на користь інших осіб, протягом встановленого строку не зверталася, вона є правонаступником ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 07 лютого 2024 року поновлено провадження у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та за зустрічним позовом ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Зазуляк Йосип Михайлович до ОСОБА_3 про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди.

26 травня 2025 року від позивача за первісним позовом ОСОБА_3 до суду надійшла позовна заява із змінами підстав позову.

19 червня 2025 року від представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 - адвоката Зазуляка Й.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву із змінами підстав позову.

Ухвалою суду від 26 червня 2025 року підготовче провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та за зустрічним позовом ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Зазуляк Йосип Михайлович до ОСОБА_3 про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди, закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги первісного позову, з врахуванням заяви про зміну підстав позову:

Розірвати договір довічного утримання укладений 30.06.2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернаком М.М. (зареєстрований в реєстрі за № 1042).

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 витрати понесені ОСОБА_3 зі сплати судового збору та витрати на правову/правничу допомогу, а також інші втирати які будуть понесені ОСОБА_3 із розглядом даної справи.

Позовні вимоги зустрічного позову:

Зобов`язати ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не чинити перешкод у виконанні умов договору довічного утримання, укладеного 30 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернак М.М.

Стягнути із ОСОБА_3 моральну шкоду, спричинену діями які перешкоджають виконанню умов договору довічного утримання, укладеного 30 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернак М.М. у розмірі 250 000 гривень.

Стягнути із ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати.

Доводи сторін викладені у заявах.

Позивач за первісним позовом, у заявах та поясненнях суду, зазначає про таке:

30.06.2020 року ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір довічного утримання у відповідності до якого у разі належного утримання та догляду ОСОБА_5 , нерухоме майно яким володів останній переходить у власність ОСОБА_4 . Відповідач не належним чином виконала обов`язки передбачені пунктом 7 договору довічного утримання від 30.06.2020 року, в частині надання змоги ОСОБА_7 проживати в цілій квартирі, оскільки здала в оренду частину квартири іншій особі. Починаючи з 12.09.2022 року впродовж 1,5 року, ОСОБА_4 не виконувала обов`язки передбачені пунктом 7 договору довічного утримання від 30.06.2020 року в частині догляду та відвідуванням ОСОБА_8 2-3 рази на тиждень, оскільки не приїжджала та навіть не телефонувала ОСОБА_7 . Не виконувала ОСОБА_4 , обов`язку щодо забезпечення житлом ОСОБА_5 , оскільки здавала квартиру в оренду невідомим особам, що прямо заборонено договором. Не належним чином виконала обов`язки передбачені пунктом 7 договору довічного утримання від 30.06.2020 року в частині потреби у доглядальниці, оскільки відсутня письмова згода ОСОБА_5 . Відповідач починаючи з 12.09.2022 року впродовж 1,5 року не виконувала обов`язки передбачені договором довічного утримання, в частині придбання ОСОБА_7 необхідних ліків та залученням необхідних медичних працівників. ОСОБА_4 починаючи з 12.09.2022 року впродовж 1,5 року не виконувала обов`язки, в частині забезпечення ОСОБА_8 предметами домашнього вжитку. Не виконала відповідач свого обв`язку щодо поховання ОСОБА_8 , та не доглядає за його могилою. В частині матеріального забезпечення, ОСОБА_4 , не передавала ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 3000,00 грн. Стверджує про те, що відповідач не одноразово била ОСОБА_8 по обличчю, їсти йому не приносила, отримувала його пенсію однак жодних коштів йому не надавала. Після чого ОСОБА_9 став боятися жити вдома у місті Львові та попросив сестру забрати його до себе. Відповідач не виконала обов`язку щодо поховання ОСОБА_5 .

Відповідач за первісним позовом у зустрічному позові та відзиві на заяву про зміну підстав позову і у своїх поясненнях, зазначає:

Покликаючись, зокрема, на рішення Франківського районного суду м. Львова від 06.04.2023 року та Львівського апеляційного суду від 13.02.2024 р., у справі №465/5411/22, стверджує, що ОСОБА_5 завжди проживав у квартирі АДРЕСА_3 . Відсутність позивача у квартирі в період з 24.06.2022 року по 18.07.2022 року була пов`язана з його хворобою та госпіталізацією у КНП «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги». Відокремлений підрозділ «Лікарня госпіс». Зазначає, що твердження позивача про те, що квартира, чи її окрема кімната, здавались в оренду, є безпідставними з огляду на те, що особи, які проживали у квартирі позивача, здійснювали безпосередній догляд за ним, який включав у себе: приготування їжі, прибирання, прогулянки, прання одягу, тощо. Здійснення такого догляду за позивачем підтверджується показаннями свідків і не суперечить умовам договору щодо найму доглядальників за потребою. Вказує, що ОСОБА_5 дійсно потребував щоденного догляду, оскільки за станом здоров`я не здатний був до належного самообслуговування. Згідно наказу №28-оп від 14.02.2017 року, ОСОБА_5 перебував на безоплатному соціальному обслуговуванні відділення соціально-побутової реабілітації Львівського міського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян.

Вказує на те, що ОСОБА_5 покинув місце свого постійного проживання у вересні 2022 року, саме з ОСОБА_3 та з її ініціативи. Місце його проживання ОСОБА_4 було не відоме, та безпосереднього зв`язку з ОСОБА_5 , не мала, оскільки телефон останнього залишився у квартирі. Спроби зв`язатись із ОСОБА_3 не давали жодного результату. Звернення до правоохоронних органів також не давали жодного результату. Відповідно ОСОБА_4 не могла виконувати договір за місцем його виконання яке встановлено договором, оскільки ОСОБА_5 був відсутній.

В частині забезпечення доглядом звертає увагу, що умови договору довічного утримання, жодним чином не зобов`язували ОСОБА_4 отримувати письмову згоду ОСОБА_5 . У поданих Позивачем доказах, відсутня інформація про наявність заперечень ОСОБА_5 щодо доглядальниць. Допитані в іншій справі свідки, які у тому числі доглядали за ОСОБА_5 , підтвердили що такий догляд здійснювався у повній мірі, зокрема вбачається, що такі особи готували їжу, прибирали, прали, здійснювали закупівлю продуктів харчування, медикаментів, звітувались про залишок коштів тощо.

Стверджує, що ОСОБА_4 вживались також заходи по наданню ОСОБА_5 медичної допомоги. Так, в період з 24.06.2022 року по 18.07.2022 року, позивач перебував у ВП «Лікарня госпіс», за перебування якого в закладі саме відповідачкою було сплачено 5000 грн. Дана обставина встановлена судом у поданому раніше позові.

З часу укладення договору по теперішній час, Відповідач продовжує сплачувати усі комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_3 , докази чого долучено до зустрічної позовної заяви. Тому вважає, що, Відповідач виконує ті умови договору які були можливими в силу відсутності з ОСОБА_8 за місцем проживання та виконання договору. Відповідач вважає, що оскільки Позивач не з вини Відповідача, не проживав за місцем де повинен виконуватись договір довічного утримання, то тим самим він обмежив обов`язок Відповідача у виконанні умов цього договору. Договором довічного утримання передбачено декілька зобов`язань, а саме: з передачі нерухомого майна; зобов`язання з утримання відчужувача; грошове зобов`язання; забезпечення доглядальницями; забезпечення предметами домашнього вжитку; інше зобов`язання. Тому, Відповідач вважає, що спільною рисою цих зобов`язань є місце їх виконання, а саме АДРЕСА_3 .

Також, Відповідач стверджує, що грошові зобов`язання виконувались за місцем проживання ОСОБА_5 , яке було змінено самостійно, без належного повідомлення Набувача (Відповідача).

Відповідач вважає, що довічне утримання, зважаючи на зміст істотних умов передбачає, що Набувач після отримання нерухомого майна, квартири АДРЕСА_3 , забезпечує відчужувачу довічне утримання у цій же квартирі, що випливає із видів забезпечення передбачених п. 7 договору. Кожен із визначених сторонами договору видів взаємо пов`язані із особою Відчужувача, та первинним правом довічного проживання у квартирі.

Щодо добросовісності у розумінні умов договору довічного утримання, Відповідач вказує, що з 30 червня 2020 року, здійснював належний догляд за Позивачем, виконуючи усі умови договору. Усі види забезпечення (догляду) виконувались виключно і лише за місцем реєстрації Позивача, тобто кв. АДРЕСА_3 . ОСОБА_5 , під впливом ОСОБА_3 та інших третіх осіб змінив місце проживання, та проживав у м. Києві з грудня 2022 року. Отже його поведінка не відповідає умовам договору та поведінці які мала місце до вересня 2022 року.

В частині виконання обов`язку забезпечити поховання ОСОБА_10 та догляду за його могилою, Відповідач вказує на протиправні дії Позивачки ( ОСОБА_3 ). Зокрема, 25 березня 2024 року, на адресу Галицького районного суду м. Львова, засобами поштового зв`язку надіслано зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні умов договору довічного утримання та стягнення моральної шкоди. 27.03.2024 року, ОСОБА_4 , від ОСОБА_11 стало відомо про смерть у м. Києві Позивача, ОСОБА_5 . Наступного дня, 28.03.2024 року, ОСОБА_4 , приїхала у м. Київ, для виконання умов договору довічного утримання, а саме п. 7, яким передбачено обов`язок Відповідача (Набувача) у разі смерті Позивача (Відчужувача) поховати його та доглядати за його могилою. Перебуваючи у Києві, довідалась, було з`ясовано, що ОСОБА_5 , помер о 11:15 год ІНФОРМАЦІЯ_5, у Київській міській клінічній лікарні №3 (далі КМКЛ №3), що за адресою АДРЕСА_4 . Оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , знаходиться у ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , не повідомила ОСОБА_4 про даний факт і приховувала його. У Лівобережному відділенні №1 КМКЛ бюро судово-медичної експертизи, Відповідач довідалась, що вона не зможе оформити документи для отримання тіла ОСОБА_5 і подальшого поховання у м. Львові, оскільки за усі послуги було сплачено невідомими особами. Як у подальшому було з`ясовано, ОСОБА_3 , з коштів отриманих від ОСОБА_12 (племінника ОСОБА_5 ). Цього ж дня, при зустрічі з ОСОБА_3 , ОСОБА_13 запропонувала ОСОБА_3 відшкодувати витрачені кошти та щоб ОСОБА_4 могла отримати тіло для поховання і виконати свій обов`язок за договором довічного утримання. Позивач декілька разів відмовилась в категоричній формі. 28.03.2024 р., ,було здійснено кремацію та подальше поховання, на території КП «Київський крематорій», за адресою АДРЕСА_5 . У зв`язку із неправомірними діями ОСОБА_3 , 28 березня 2024 року було викликано екіпаж патрульної поліції, та ОСОБА_4 звернулась із письмовою заяво до Дніпровського управління поліції та Дніпровської окружної прокуратури м. Києва, з приводу неправомірним дій ОСОБА_3 .. Звертає увагу суду й на те, що оскільки, положення договору довічного утримання зобов`язують Відповідача, здійснити поховання ОСОБА_5 , та доглядати за його могилою, то видача праху останнього будь-якій іншій особі фактично буде вважатись порушенням ОСОБА_4 умов договору довічного утримання та фактично унеможливить виконання договору довічного утримання. В частині обов`язку щомісячної виплати у розмірі 3000 грн., Відповідач вказує, що ОСОБА_5 , у позовній заяві від 04.03.2024 р., сам визнав факт що він не проживає у тому місці яке визначено договором довічного утримання, і проживає у іншому місці не у зв`язку з діями чи бездіяльністю Відповідача, не надавши жодного підтвердження що будь-які перешкоди вчиняє саме ОСОБА_4 . При цьому звертає увагу, що у даті виїзду до м. Києва, наявні розбіжності між первісним позовом та заявою про зміну підстав. Зокрема у первісній позовній заяві вказано, що Позивач проживає у м. Києві з грудня 2022 року. Натомість, у заяві від 24.05.2025 року, вказано, що: «02.02.2023 року по день своєї смерті ОСОБА_9 мешкав у місті Києві разом з ОСОБА_14 ».

Щодо виплати грошових коштів, Відповідач зазначає, що сторони договору погодили, грошову оцінку в 3000 грн. підлягає матеріальне забезпечення, яке вони визначили у п.7 договору (харчування, одяг, необхідна допомога в побуті, в тому числі, й медична допомога, тощо). У взаємозв`язку п.7 та п.8 договору, кошти, які передавались позивачу, не акумулювались, а були призначені для забезпечення позивача згідно з п.7 договору визначеним забезпеченням.

Представник позивача за первісним позовом (представник відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовну заяву в повному обсязі, просив позовні вимоги задоволити, вимоги зустрічного позову заперечив та просив відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом (представник позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову через безпідставність такого, а вимоги зустрічного позову підтримав та просив задоволити.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Також, ч. 4 ст. 82 ЦПК України, передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом.

З матеріалів справи вбачається, що 30.06.2022 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір довічного утримання , який зареєстровано в реєстрі під номером 1042 та посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернаком М.М. Згідно договору ОСОБА_5 передає у власність ОСОБА_4 належну йому на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_3 , а ОСОБА_4 зазначену квартиру приймає та зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно. Зазначена квартира не є спільною сумісною власністю.

19 вересня 2022 року ОСОБА_5 звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовом до ОСОБА_4 , про розірвання договору довічного утримання, укладеного 30 червня 2020 року

6 квітня 2023 року Франківським районним судом м. Львова, у справі №465/5411/22, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 ухвалено судове рішення про відмову у позові.

13 лютого 2024 року Львівським апеляційним судом, у справі №465/5411/22, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду м. Львова, винесено постанову якою відмовлено у задоволенні скарги, а рішення від 06.04.2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 15 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , залишено без задоволення. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року залишено без змін.

08.09.2022 року ОСОБА_3 зверталась до ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області із заявою повідомленням, щоб прийняти міри до ОСОБА_4 , яка забрала документи рідного брата заявниці ОСОБА_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Документи, які забрали: паспорт громадянина України, пенсійне посвідчення, ідентифікаційний код.

Як вбачається з шкали оцінки можливостей виконання елементарних та складних дій, яка сформована Львівським міським територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) ОСОБА_5 приймає їжу самостійно або за допомогою ТЗР, але не може приготуватися до прийому їжі (покласти їжу в тарілку чи налити рідину в стакан), потребує нагляду чи незначної сторонньої допомоги при прийомі ванни чи душу, особистий туалет здійснюється самостійно з труднощами, з труднощами вдягається і взувається самостійно або із застосуванням ТЗР, може пересуватися зі сторонньою допомогою в межах 500 метрів., може ходити по помешканню без сторонньої допомоги, може говорити по телефону, якщо хтось набере необхідний номер телефону, робить покупки за умови сторонньої допомоги або супроводу, не може вести домашнє господарство.

Згідно медичної карти стаціонарного хворого №201, ОСОБА_5 , 24.06.2022 року був госпіталізований, діагноз при госпіталізації рак сечового міхура. 24.06.2022 року ОСОБА_5 підписав інформовану добровільну згоду на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення.

Згідно виписки №201 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_5 від 18.07.2022 року, у останнього було виявлено онкологічне захворювання, а саме рак сечового міхура. Витрати відповідачки для придбання медикаментів та оплату медичних послуг підтверджується наявними в справі чеками та квитанціями.

Згідно п. 15 договору довічного утримання від 30.06.2020 року договір може бути розірвано за згодою сторін або за рішенням суду згідно ст. 755 Цивільного кодексу України. У разі розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане і має право вимагати його повернення. Отже наявність факту порушення зобов`язання є підставою позову, який повинен довести позивач у справі.

Як роз`яснив Верховний Суд у своїй постанові від 19 червня 2019 року по справі № 759/501/17, тлумачення п. 1 ч. 1 ст.755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Згідно відповіді Львівського міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) від 31.10.2022 №623, ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ) з 14.02.2017 по 12.10.2021 отримував такі соціальні послуги: догляд вдома, соціальна адаптація, натуральна допомога, транспортні послуги. Надання зазначених соціальних послуг ОСОБА_5 припинено 12.10.2021 року у зв`язку з відмовою отримувача соціальних послуг та достроковим розірванням договору про надання соціальних послуг за його ініціативою. Цей факт підтверджується письмовою заявою ОСОБА_5 від 12.10.2021 року про припинення надання соціальних послуг, наказом Львівського міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) від 12.10.2021 року №1007-оз «Про припинення надання соціальних послуг», а також матеріалами особової справи ОСОБА_5 №721-Г.

Отже, ОСОБА_5 потребував сторонньої допомоги та відповідного догляду. ОСОБА_4 було відомо про ці обставини, та нею виконувались обов`язки за договором, що найменше до 12.09.2022 року, що встановлено згаданим вище рішенням суду.

З листа ОСОБА_4 на адресу ОСОБА_3 , від 22.02.2024 року, який був отриманий останньою 26.02.2024 року, вбачається, що ОСОБА_4 не було відомо про місце знаходження ОСОБА_5 .. Звертаючись з листом, ОСОБА_4 просить повідомити письмово про місце перебування ОСОБА_5 , його поточний стан здоров`я, вжити усіх можливих заходів для повернення ОСОБА_5 за місцем його реєстрації та проживання (до серпня 2022 року), а саме супроводити його у АДРЕСА_3 .

Доказу надання відповіді на вказаний лист, чи іншого інформування ОСОБА_3 про згадані у листі обставини суду не надано.

Отже, ОСОБА_3 достовірно знаючи про наявність рішення суду яке набрало законної сили, та про зміст листа, з особистих мотивів не повідомила ОСОБА_4 про місце проживання ОСОБА_5 , й відповідно перешкодила виконати оспорюваний договір.

Зі змісту переписки у месенджері «Viber» та «Messenger», між ОСОБА_15 та ОСОБА_4 вбачається що Відповідачка зверталась до Позивачки з проханням повернути ОСОБА_5 до м. Львова, звідки останній виїхав у супроводі рідної сестри. Також, ОСОБА_4 зверталась та цікавилась місцем перебування та станом здоров`я ОСОБА_5 , а також з проханням надати можливість повернути останнього до його постійного місця проживання, а саме у кв. АДРЕСА_3 . Однак будь-якої відповідні від ОСОБА_15 не отримувала. Таке листування датоване періодом лютий - березень 2024 року.

З виписок по банківським рахункам Відповідача, за період 2022-2024 роки, вбачається, що ОСОБА_4 , сплачувала усі необхідні комунальні платежі, за квартиру АДРЕСА_3 . Дана обставин підтверджує виконання обов`язку ОСОБА_4 щодо утримання квартири у придатному для проживання ОСОБА_5 . Доказу зворотного суду не надано.

Відповідно до змісту заяви від 11.03.2024 року, вбачається, що ОСОБА_4 зверталась до Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області, з приводу неправомірних дій ОСОБА_15 , примушування до виконання цивільно-правових обов`язків та встановлення місця знаходження ОСОБА_5 . Заява зареєстрована за №С-587 від 11.03.2024 року.

За змістом заяви ОСОБА_4 , на адресу Дніпровської окружної прокуратури м. Києва від 28.03.2024 року, яка подана особисто відповідачкою, остання зверталась з приводу з`ясування обставин видачі тіла ОСОБА_5 для поховання, та кремації яка відбулась 28.03.204 року.

Аналогічна за змістом заява ОСОБА_4 до Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві від 28.03.2024 року, також досліджена судом.

Відповідно до листа №50-2677вих-24 від 03.04.2024 року Дніпровської окружної прокуратури м. Києва, ОСОБА_4 зверталась до вказаного правоохоронного органу, щодо наданні інформації про видачу 28.03.204 року, дозволу на поховання ОСОБА_5 . Прокуратура поінформувала заявницю, що такий дозвіл не видавався та рекомендовано звернутись до закладів охорони здоров`я.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_4 довідавшись про смерть ОСОБА_5 одразу ж прибула до м. Києва, та намагалась виконати обов`язок щодо поховання (абз. 1 п. 7 договору)

Судом досліджено фотознімки надані Позивачкою, які виконані у приміщення закладів охорони здоров`я, бюро судово-медичної експертизи та Київського крематорію.

З пояснень ОСОБА_4 , наданих нею у суді вбачається, що вона, разом із своїм сином, та своїми знайомими, 28.03.2024 року, відвідувала заклади охорони здоров`я у м. Києві, з метою встановити місце знаходження тіла ОСОБА_5 , оскільки за день до цього від ОСОБА_16 довідалась про його смерть. ОСОБА_3 на дзвінки не відповідала. Відповідно вона зверталась із письмовими заявами до правоохоронних органів оскільки мала намір виконати свій обов`язок щодо поховання ОСОБА_5 . Також, ОСОБА_4 зазначила, що у зв`язку із неправомірними діями ОСОБА_3 , 28 березня 2024 року було викликано екіпаж патрульної поліції, та ОСОБА_4 звернулась із письмовою заяво до Дніпровського управління поліції та Дніпровської окружної прокуратури м. Києва, з приводу неправомірним дій ОСОБА_3 , а саме: незаконності оформлення документів на поховання, оскільки паспорт ОСОБА_5 знаходиться у м. Львові; перешкоджанні зі сторони ОСОБА_3 у здійсненні поховання ОСОБА_17 ; незаконності видачі ОСОБА_3 свідоцтва про смерть. Цього ж дня, було з`ясовано, що ОСОБА_5 , помер о 11:15 год ІНФОРМАЦІЯ_5 у Київській міській клінічній лікарні №3, що за адресою вулиця Петра Запорожця, 26, Київ. Оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , знаходиться у ОСОБА_3 .. Після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , не повідомила ОСОБА_4 про даний факт і приховувала його. Після приїзду до КМКЛ №3, ОСОБА_4 повідомили, що тіло ОСОБА_5 знаходиться у Лівобережному відділенні №1 КМКЛ бюро судово-медичної експертизи. Прибувши туди, ОСОБА_13 довідалась, що вона не зможе оформити документи для отримання тіла ОСОБА_5 і подальшого поховання у м. Львові, оскільки за усі послуги було сплачено невідомими особами. Як у подальшому було з`ясовано, сплатила ОСОБА_3 з коштів отриманих від ОСОБА_12 (племінника ОСОБА_5 ). Пізніше, цього ж дня, при зустрічі з ОСОБА_3 , ОСОБА_13 запропонувала ОСОБА_3 відшкодувати їй витрачені кошти та щоб ОСОБА_18 могла отримати тіло для поховання і виконати свій обов`язок за договором довічного утримання. ОСОБА_3 , декілька разів відмовилась в категоричній формі. Цього ж дня, тіло ОСОБА_5 було перевезено до Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Київський крематорій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за адресою 03039, м. Київ, вул. Байкова, 16. Де відбулась кремація тіла ОСОБА_5 . В свою чергу ОСОБА_4 неодноразово намагалась переконати ОСОБА_3 в необхідності надати можливість отримати прах ОСОБА_5 для подальшого поховання у м. Львові. Незважаючи на це, ОСОБА_3 відмовлялась.

Отже, для ОСОБА_4 , як сторони договору існували об`єктивні причини (перешкоди), які унеможливили виконання обов`язку щодо поховання та подальшого догляду. Такими перешкодами були поведінка ОСОБА_3 , укладення нею договору на поховання та оплата за нього. При цьому, у пропозиціях ОСОБА_4 , щодо компенсації усіх витрат на поховання, було відмовлено. З огляду на положення ч. 3 ст. 749 ЦК України, витрати на поховання повинні були справедливо розподілені між набувачем ( ОСОБА_4 ) та спадкоємцем ( ОСОБА_3 ).

Відповідно до змісту Акту від 09.04.2025 року, за підписом голови ОСББ «Коломийські сусіди», з 12.09.2022 року по 20.02.2023 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали за адресою АДРЕСА_6 .

Відповідно до змісту листа за №459, ЖБК «Механіхатор-5» від 09.04.2025 року, ОСОБА_5 проживав у квартирі АДРЕСА_7 , з лютого 2023 року по 26.03.2024 року.

Судом досліджено копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 27.03.2024 року Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. За змістом свідоцтва ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у м. Києві, у віці 90 років, про що складено актовий запис №415.

За змістом позовної заяви від 04.03.2024 року, яка підписана ОСОБА_5 , він проживає у м. Києві з грудня 2022 року. До цієї ж заяви долучено копію паспорта громадянина України, серії НОМЕР_4 , виданого 18.08.2002 р., Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області. Копія паспорту засвідчена 21.12.2023 року, підписом ОСОБА_5 .

Водночас, до зустрічного позову також долучено копію паспорту ОСОБА_5 , цієї ж серії на номеру, оригінал якого за доводами ОСОБА_4 знаходиться у неї.

Зі змісту заяви про зміну підстав позову, вбачається що ОСОБА_5 проживав у м. Києві з лютого 2023 року по день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 )

Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 , як спадкоємець ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зверталась до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори та була заведена спадкова справа №202/2024 після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_5 27.10.2022 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Камінським Ю.І., за яким ОСОБА_5 заповів рідній сестрі ОСОБА_3 у власність все його рухоме та нерухоме майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право.

Отже, за таких обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 виїхав з місця свого постійного проживання та реєстрації не раніше 12 вересня 2022 року. З врахуванням того, що ОСОБА_5 , як і ОСОБА_3 не інформував ОСОБА_4 про переїзд, це вказує на укриття від сторони договору інформації, яка впливає на виконання договору. Проживаючи у м. Києві по день смерті, ОСОБА_5 перебував за місцем проживання своєї сестри (позивачки у справі), а отже зважаючи на його стан здоров`я, описаний вище не міг самостійно повернутись до м. Львова.

За таких обставин, ОСОБА_3 , повинна була б забезпечити його повернення до постійного місця проживання, зважаючи на вже відомі їй умови договору та рішення суду, а також неодноразові звернення ОСОБА_4 . При цьому, ОСОБА_3 було відомо усі умови договору, оскільки така була допитана як свідок Франківським районним судом м. Львова (справа №465/5411/22).

За змістом п. 7 договору, за згодою сторін обов`язок ОСОБА_4 по наданню ОСОБА_5 довічного забезпечення визначається у вигляді забезпечення його житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у цілій відчужуваній квартирі без конкретного визначення частини помешкання.

Вказане положення договору, передбачено ст. 750 ЦК України, а отже, ОСОБА_4 зобов`язана була забезпечити ОСОБА_5 житлом саме у відчужуваній квартирі по АДРЕСА_3 . Саме у цьому житлі, яке було постійним для ОСОБА_5 , відповідачка мала виконувати інші обов`язки визначені п. 7 договору. Інших умов, оспорюваний договір не містить.

На день смерті перебував у м. Києві, де і був похований. Чин поховання був виконаний саме ОСОБА_3 , оскільки саме вона отримала свідоцтво про смерть, яке у подальшому стало підставою для відкриття спадкової справи.

Будь-яких доказів наявності об`єктивних перешкод для ОСОБА_5 після вересня 2022 року повернутись у квартиру АДРЕСА_3 , суду не надано. Суб`єктивною перешкодою був стан здоров`я ОСОБА_5 . Твердження Позивачки, про те, що нібито ОСОБА_4 застосовувала насильство до ОСОБА_5 було предметом дослідження у згаданій вище справі. Окрім того, ОСОБА_4 не притягувалась до кримінальної відповідальності за такі дії.

ОСОБА_5 виїхав з місця свого постійного проживання, тобто без належного внесення змін у договір змінив його умови, а ОСОБА_3 , як його рідна сестра не вжила заходів щодо повідомлення про місце знаходження відчужувача, не повідомила про його смерть, залишила його без засобів зв`язку з ОСОБА_4 .. Тому, суд приходить до висновку що такі дії ОСОБА_3 були усвідомленими, та перешкоджали виконанню договору.

В свою чергу ОСОБА_4 не могла виконати обов`язку, через відсутність у неї згаданого свідоцтва про смерть, укладення договору на поховання ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_4 після отримання інформації смерть ОСОБА_5 прибула у м Київ, вчиняла активні дії щодо розшуку ОСОБА_5 , однак через вимоги закону та дії ОСОБА_3 не могла виконати свого обов`язку. Тобто невиконання ОСОБА_4 свого обов`язку щодо поховання ОСОБА_5 викликане не суб`єктивними причинами, її дії чи бездіяльність, а об`єктивними обставинами, а саме діями та бездіяльністю ОСОБА_3 .

Суд бере до уваги те, що на день смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_3 не була стороною договору довічного утримання, та не була уповноважена вчиняти якісь дії від імені свого брата, або чинити будь-які перешкоди ОСОБА_4 у виконанні договору, зокрема і в частині поховання.

При цьому суд, враховує приписи ст. 532 ЦК України, яка передбачає, що місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: 1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна; 2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові; 3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання; 4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання; 5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника.

За змістом п. 6 Договору, сторони визначили що ОСОБА_4 (набувач, боржник), отримує від ОСОБА_5 (відчужувач, кредитор) у власність квартиру, яка є нерухомим майном. В той же час, ОСОБА_4 повинна була виконати умови щодо забезпечення довічного проживання у цій же квартирі (житлом), належним доглядом, доглядальницями, у разі потреби медичною допомогою, забезпечення предметами домашнього вжитку.

Усі види утримання, які визначені сторонами, та викладені у договорі, по своїй суті нерозривно пов`язані з місцем проживання. Зокрема забезпечення належним доглядом, за потреби доглядальницями та предметами домашнього вжитку, можуть виконуватись лише за місцем проживання, у відчужуваній квартирі.

Сторони у договорі не передбачили, умов та порядку щодо зміни місця проживання та/або зміни місця і способу виконання договору. Не подавалось до суду документів щодо внесення змін до договору, або повідомлення від ОСОБА_5 або ОСОБА_3 , про місце знаходження відчужувача (кредитора). Тому, суд проходить до висновку, що ОСОБА_5 не дотримався умов п. 4 ч. 1 ст. 532 ЦК України, оскільки не повідомляв ОСОБА_4 про зміну місця проживання.

Разом з тим, ОСОБА_4 зверталась у правоохоронні органи та особисто до ОСОБА_3 з метою встановлення місця знаходження ОСОБА_5 , що у сукупності з обставинами що встановленими судовим рішенням у справі №465/5411/22, свідчить про її намір продовжувати виконувати умови договору.

Подані представником позивача, медичні документи за період 2023-2024 роки, щодо лікування ОСОБА_5 , підтверджують погіршення стану здоров`я, а отже необхідність посиленої уваги та лікування. З врахуванням діючого договору, ОСОБА_3 не повідомляючи про місце проживання і стан здоров`я ОСОБА_5 , приховала таку інформації від ОСОБА_4 , тим самим перешкодивши останній виконати умови п. 7 договору.

Свідок ОСОБА_19 , під час допиту у суді, повідомила, що про договір довічного утримання їй стало відомо осінню 2022 року, коли ОСОБА_5 прийшов до неї і просив його врятувати, оскільки боявся ОСОБА_4 . Зазначила, що коли вона приходила до ОСОБА_5 , у нього вдома була тільки каша, кусок сиру і два помідори, а тому вона принесла йому поїсти. Вказала, що ОСОБА_4 зачиняла ОСОБА_5 у квартирі. При цьому, свідок не бачила фізичного насильства щодо ОСОБА_5 з боку ОСОБА_4 . Крім цього, свідок бачила сина ОСОБА_4 з колегою, які вантажили ОСОБА_5 у швидку допомогу. Також свідок бачила, що ОСОБА_5 доглядала жінка на ім`я ОСОБА_20 , перед тим догляд за ОСОБА_5 здійснювала дівчина ОСОБА_21 . В подальшому ОСОБА_3 забрала ОСОБА_5 на таксі. ОСОБА_5 добровільно покинув домівку.

Свідок ОСОБА_22 , під час допиту у суді, повідомила, що являлась для ОСОБА_5 двоюрідною сестрою. Також є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 . Для ОСОБА_4 є троюрідною сестрою. Підтримувала стосунки з покійним ОСОБА_5 , часто відвідувала його за місцем проживання та розмовляла по телефону. З братом мала добрі стосунки. Про смерть ОСОБА_5 дізналась від свого брата, ІНФОРМАЦІЯ_5 . Як він їй повідомив, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Одразу, про це повідомила ОСОБА_4 , зателефонувавши їй. Також телефонувала ОСОБА_3 висловила їй співчуття, однак остання не повідомляла про час та місце поховання і не запрошувала їй. Зі слів ОСОБА_23 , ОСОБА_24 помер в лікарні. За час коли вона спілкувалась із ОСОБА_5 , у тому числі в період 2020-2022 роки, останній не скаржився їй на ОСОБА_4 , не повідомляв будь-яких обставин які б свідчили про відсутність догляду, харчування, лікування чи на дії ОСОБА_4 . Свідок приносила з дому ОСОБА_5 їсти, але останній казав, щоб вона залишила їжу в холодильнику, оскільки він має достатньо їжі. Під час відвідування, вона бачила у квартирі жінок які готували їсти та гуляли із ОСОБА_5 . У вказаний період часу він лікувався у госпісі, де вона його двічі відвідувала. Під час візитів, ОСОБА_25 не казав їй про те, що у нього хтось забрав документи, викрав гроші або картку. Вона мала з ОСОБА_5 дуже добрі стосунки, та часто відвідувала свого брата. Квартира по АДРЕСА_3 , це було єдине місце проживання, де ОСОБА_5 прожив практично усе своє життя. ОСОБА_5 жодного разу не висловлював бажання переїхати в іншу квартиру чи інше місто, він дуже любив своє житло. Щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_5 казав, що ОСОБА_26 до нього приходить, а більше ніхто не приходить. Родина ОСОБА_5 , у нього були сестра та брат у Львові, а також сестра ОСОБА_27 яка проживала у м. Києві. Пригадує що за період 2020-2022 року, ОСОБА_23 приїжджала до ОСОБА_28 , а в літку 2022 року, свідок зустріла її там. Свідку не відомо про переїзд ОСОБА_5 до брата у м. Львові.

Норми матеріального права.

Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

Відповідно до статті 16 ЦК України розірвання порушеного договору є способом захисту цивільних прав, оскільки розірвання кредитором порушеного договору спрямоване на припинення правовідношення у такому договорі. Такий спосіб захисту (1) застосовується у відповідь на порушення боржником договору (2) застосовується з ініціативи кредитора (3) спрямований на захист прав кредитора та (4) позбавляє боржника певних суб`єктивних прав. У такому разі боржник позбавляється права вимагати виконання договору кредитором, оскільки розірвання договору тягне для боржника, який допустив порушення, цілком конкретний негативний наслідок - він позбавляється суб`єктивних прав, наданих йому договором.

Відповідно до статті 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права від порушень і протиправних посягань. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Водночас частина друга статті 13 ЦК України встановлює загальне правило, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Таким чином, частина друга статті 651 ЦК України дозволяє розірвання договору лише тоді, коли порушення має істотний характер, оскільки має дотримуватися принцип пропорційності порушення і відповідальності.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до положень ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Приписи ч. 1 ст. 615 ЦК України, передбачають, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. (постанова Великої палати Верховного суду від 01.09.2020 р., у справі № 216/3521/16-ц )

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див.: постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 757/39725/19-ц (провадження № 61-15916св20).

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).

Аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Тлумачення статей 638, 651, 653, 654 ЦК України свідчить, що зміна договору за згодою сторін є правочином, спрямованим на зміну цивільних прав та обов`язків. Під формою зміни договору розуміється форма правочину, на підставі якого відбувається зміна договору. Зміна договору призводить до зміни зобов`язання в частині, зокрема, предмета, місця, строків виконання. У разі зміни договору за взаємною згодою сторін зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору і втіленні такої зміни в належну форму. (постанова КЦС ВС від16 травня2018 року, у справі№ 541/2246/16-ц)

Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом (стаття 751 ЦК України). Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України).

Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення грошовим утриманням, доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року в справі № 644/1566/19, провадження № 61-5955св21).

Статтею 746 ЦК України встановлено , що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона(відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечити відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до частини першої статті 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (лікування),якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності, згідно з частиною 2статті 749 ЦК.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів).

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Зважаючи на досліджені судом, письмові докази, встановлені судом фактичні обставини справи, встановлені судовим рішенням суд приходить до таких висновків.

Щодо розірвання договору довічного утримання суд вважає, що Позивачем не доведено порушення Відповідачем умов договору довічного утримання, зокрема невиконання обов`язків щодо догляду, забезпечення житлом, продуктами харчування та інших істотних умов. При цьому Відповідач не спростував висновків суду у справі №465/5411/22, що стосується періоду з дня укладення договору довічного утримання і до дати набрання рішенням законної сили. Оскільки встановлені в таких судових рішеннях обставини доведенню не підлягають, а спір розглядається між тими ж сторонами і з тим же предметом спору, то суд вважає, що ОСОБА_4 у повній мірі виконувала свої обов`язки встановлені у п. 7, 8 договору довічного утримання. У згаданому вище судовому рішення, було встановлено, що Позивач ( ОСОБА_5 ) як до укладення договору так і після та до вересня 2022 року, постійно проживав у АДРЕСА_3 . Доказів того, що Відчужувач мав намір змінити місце проживання суду не надано. Доказів того, що ОСОБА_5 ініціював внесення змін договору, в частині зміни способу та місця виконання договору, суду не надано. Також, суд звертає увагу, що ОСОБА_5 покинув своє місце проживання, і як встановлено судом у супроводі ОСОБА_3 , та проживав у м. Львові, а пізніше у м. Києві до дня смерті. При цьому, з врахуванням обов`язків покладених на ОСОБА_4 , змістом та суті таких, суд вважає, що усі без виключення зобов`язання повинні були виконуватись за місцем проживання та реєстрації ОСОБА_5 , тобто за адресою АДРЕСА_3 . Також, судом встановлено що ОСОБА_5 до подання цього позову 04.03.2024 року, не повідомляв про зміну місця проживання та не звертався з приводу внесення змін у договір у частині способу та місця виконання обов`язків набувачем. Позивач, ОСОБА_3 , яка у подальшому стала спадкоємцем у спосіб передбачений законом, також не повідомляла ОСОБА_4 про зміну місця проживання ОСОБА_5 та не відповіла як письмове звернення набувача. Щодо виконання Відповідачем, ОСОБА_4 обов`язку поховати ОСОБА_5 та доглядати за його могилою, то судом встановлено, що договір на поховання укладала ОСОБА_3 . Разом з тим, ОСОБА_4 , прибула у м. Київ, після отримання інформації про смерть ОСОБА_5 , однак не змогла виконати обов`язку, через наявність укладеного договору між ОСОБА_3 та КП «Київський крематорій» та отримання відмови в компенсації витрат на поховання.

Щодо позовних вимого за зустрічних позовом, суд приходить до таких висновків.

ОСОБА_4 , як набувач за договором, виконувала свої зобов`язання, що підтверджується дослідженими у суді доказами. Після виїзду ОСОБА_5 з місця постійного проживання та реєстрації, ОСОБА_4 зверталась у правоохоронні органи щодо його розшуку. Після набрання законної сили рішення у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання цього ж договору, остання зверталась як письмово так і за допомогою засобів зв`язку з ОСОБА_3 щодо продовження виконання договору, однак таке звернення було проігноровано. Іншого способу зв`язатись із ОСОБА_5 у ОСОБА_4 не було оскільки мобільний телефон позивача залишився у квартирі, що не оспорюється сторонами. Суд погоджується із твердженням про те, що усі покладені на Відповідача обов`язки (п. 7 договору) могли виконуватись лише за місцем проживання по АДРЕСА_3 . Підставою для такого висновку є те, що Відповідач зобов`язана була забезпечити ОСОБА_5 довічним проживанням у відчужуваній квартирі, про що вказано у абзаці 1 п. 7 договору. Інші зобов`язання ОСОБА_4 , які викладені у цьому ж пункті договору, нерозривно пов`язані з відчужуваною квартирою. Єдиним виключенням, за змістом договору, може бути лише надання медичної допомоги. Рішенням суду, яке згадувалось вище вже встановлено, що така медична допомоги надавалась як у відчужуваній квартирі так і у медичному закладі у м. Львів. За таких обставин, змінюючи постійне місце проживання по суті змінив умови договору, без внесення таких змін до укладеного договору, без попереднього звернення до ОСОБА_4 з цього приводу, без повідомлення про місце проживання та пропозиції про зміни до договору в частині обов`язків ОСОБА_4 . Таким чином, суд приходить до висновку, що слід зобов`язати ОСОБА_3 , не чинити перешкод у виконанні умов договору довічного утримання, укладеного 30 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернак М.М.

Щодо моральної шкоди.

ОСОБА_4 свої вимоги обґрунтовує тим, що рівень переживань, змін звиклих для неї життєвих обставин, дії та бездіяльності ОСОБА_3 , які виразились у приховуванні місця знаходження та стану здоров`я ОСОБА_5 , підтверджує наявність моральної шкоди яку оцінює у 250000 гривень..

Разом з тим, ОСОБА_4 не надано жодних доказів на підтвердження факту завдання моральних страждань ОСОБА_3 , наявність причинного зв`язку між протиправним діями та негативними наслідками, а також не обґрунтовано розмір заявленої моральної шкоди, не зазначено критерії, з яких ОСОБА_4 виходила при визначенні розміру моральної шкоди.

Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш, ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави.

Також позивачем за зустрічним позовом не обґрунтовано об`єктивними, належними і допустимими доказами підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Відтак, у справі відсутні достатні відомості, що свідчать про спричинення моральної шкоди, визначеної ч. 2 ст. 23 ЦК України та постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Більше того, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA &62,ЄСПЛ від 12.07.2007).

Відтак, розмір відшкодування, наведений у позовній заяві, є необґрунтованим і безпідставним.

Крім того в даній категорій справ саме на позивача покладено обов`язок щодо доказування факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем за зустрічним позовом в недостатній мірі наведені докази завдання їй душевних та психічних страждань діями відповідача за зустрічним позовом.

Відтак, позивачем за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння їй моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою, у тому зустрічний позов цій частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог первісного позову, та часткове задоволення зустрічного позову.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведене, у зв`язку з частковим задоволенням зустрічного позову, з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь ОСОБА_29 судовий збір у розмірі 1211,20 грн, сплачений за позовну вимогу про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору, стягнення моральної шкоди - задоволити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 , не чинити перешкод ОСОБА_4 у виконанні умов договору довічного утримання, укладеного 30 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернак М.М.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

В іншій частині позовних вимог зустрічного позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) - ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) - ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

Повний текст рішення складено та підписано 18 липня 2025 року.

Головуючий суддя Олександр КІТОВ