Справа № 279/3858/25
Провадження № 2/279/1750/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Бобровою В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №279/3858/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування коштів в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в інтересах якого діє представник - адвокат Полонська Л.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування коштів в порядку регресу. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що він та відповідач у справі, ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.12.2024 року з нього стягнуто на користь Коростенського підприємства теплозабезпечення заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 30065,46 грн. Він, як боржник, в межах виконавчого провадження рішення суду виконав в повному обсязі. 18.06.2025 року він звернувся до відповідача з метою врегулювання спору в досудовому порядку, з проханням в добровільному порядку відшкодувати йому 15032,73 грн., які були ним сплачені в рахунок погашення заборгованості, відповідач його звернення проігнорувала. А тому, просить стягнути з відповідача 15032,73 грн. в порядку регресу за виконане ним солідарного зобов`язання щодо сплати послуг з теполопостачання. Також просив вирішти питання щодо судових витрат.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити, так як рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.05.2024 року квартира АДРЕСА_1 була визнана спільною сумісною власність подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнано право власності на кожним із них по 1/2 частині на вказану квартиру. Постановою Житомирського апеляційного суду від 26.06.2024 року рішення Коростенського міськрайонного суду від 08.05.2024 року залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 12.08.2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження. Право власності на 1/2 частину квартира АДРЕСА_1 вона зареєструвала лише 09.09.2024 року, а тому і набула статусу співвласника саме з цього часу. При цьому, заборгованість за надання послуг з теплопостачання з позивача стянута станом на 01.08.2024 року. Крім того, у вказаній квартирі вона не проживає, позивач користується квартирою повноправно та отримує комінальні послуги. А тому, позовні вимоги є безпідставними.

Представником позивача ОСОБА_3 подано відповідь на відзив, в якому зазначила, що в період з 15.11.2003 року по 06.05.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстровному шлюбі, в період перебувння в шлюбі придбали квартиру АДРЕСА_1 . Отже, з часу придбання квартири на неї розповсюджувався правовий режим спільного сумісного майна подружжя, а з 27.06.2024 року вказаний правовий режим припинено, майно втратило статус спільної сумісної власності і набуло статусу спільної часткової власності сторін. Отже, відповідач на рівні з позивачем має обов`язок щодо утримання спільного майна, незалежно від виду права власності на об`єкт нерухомого майна. Також зазначила, що в квартирі жодна із сторін не проживає, однак це не звільняє їх від сплати комунальних послуг.

Відповідачем ОСОБА_2 подано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначила, що КП " Теплозабезпечення " звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , як споживача послуг з централізованого теплопостачання, в позові зазначивши, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , абонентом КП "Теплозабезпечення", споживачем послуг з централізованого теплопостачання та використовує такі послуги фактично до сьогодні.

Відповідно до рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області по справі №279/49187/24 судом було встановлено, що на момент подання позовної заяви до суду та відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , та є споживачем послуг позивача, оскільки проживає в будинку приєднаному до мержі теплопостачання. Вказане рішення суду ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржено, тому по суті він погодився з фактом того, що він є споживачем послуг КП " Теплозабезпечення" та його фактичним проживанням в квартирі. Вона не є споживачем послуг КП " Теплозабезпечення", жодних договорів не укладала, послуг з ценралізованого опалення не отримувала та фактично не проживала у квартирі АДРЕСА_1 , також по справі її не було залучено до участі як співвідповідача. Вважає, що підстав стягнення заборгованості з неї за послуги КП " Теплозабезпечення" в даному випадку не має, оскільки в квартирі вона не проживала та не отримувала цих послуг, статусу споживача не мала. Вона жодного дня в квартирі не проживала, також навіть на сьогоднішній день не має можливості потрапити до квартири, оскільки ключі, абсолютний доступ і користувння квартирою був і є виключно у ОСОБА_1 , також він не допускає її в примішення квартири, не дивлячись на наявні рішення суддів про поділ майна даної квартири, та той факт, що вона має статус співласника 1/2 частини вказаної квартири, який набула 09.09.2024 року після проведення державної реєстрації її права власності на нерухоме майно.

Також станом на 01.08.2024 року ( період за який КП " Теплозабезпечення ) просить стягнути борг, вона не мала статус співвласника квартири, в даній квартирі не проживала, послугами КП " Теплозабезпечення" фактично не користувалась, проживала в іншому місці. Тому вважає, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували б факт споживання нею послуг КП " Теплозабезпечення" в квартирі АДРЕСА_1 та її статусу споживача послуг КП " Теплозабезпечення" відповідно до ст.1 ЗУ " Про захист прав споживача". Також посить стягнути з позивача на її користь компенсацію здійснених відповідачкою витрат, пов`язаних з розглядом мправи.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що сторони з 15.11.2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі, сторони у справі придбали квартиру, яка розташованапо АДРЕСА_2 , право власності на вкариту було зареєстровано за ОСОБА_1 .

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.05.2024 року визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 та визнано за кожним з них право власності на частину вказаного майна.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.12.2024 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь Коростенського підприємства теплозабезпечення заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 30065,46 грн., станом на 01.08.2024 року. Рішення суду було звернуто на виконання та відкрито виконавче провадження №77652849.

Постановою приватного виконавця Сікорської О.А. від 25.04.2025 року виконавче провадження закінчено, у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.

Так, у положенністатті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зістаттею 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18).

Доводи відповідача щодо набуття ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину квартири з дати державної реєстрації - 09.09.2024 року не заслуговують на увагу, так як відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження №14-325цс18) підтверджено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване (Постанова КЦС ВС від 01.04.2020 у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 виконав солідарний обов`язок, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Стосовно заяви про стягнення з відповідача компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи - витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст. 141 ЦПК України).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір від 17.06.2025 року про надання правової допомоги, акт від 07.07.2025 року про надання послуг ( виконаних робіт ) в справі № 279/3858/25.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Так, з урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи у даній справі (надання консультації, складення частково тотожних за змістом документів скарги, запити, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження), враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, суд дійшов висновку , що витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Враховуючи вищевикладене заява представника позивача про стягнення судових витрат на правову допомогу підлягає задоволенню.

Стосовно заяви про стягнення з позивача компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи - витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

З огляду на викладене, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, вимога представника відповідача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу суперечить положенням п.1 ч.2 ст.141 та ч.1 ст.137 ЦПК України, тому підстави для стягнення з позивача витрат на правничу допомогу відсутні.

Керуючись ст.ст.4,12,81,141,158,259,263-265 ЦПК України, ст. ст. 358,360,544 ЦК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування коштів в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15032 (п`ятнадцять тисяч тридцять дві) гривні 73 копійки в порядку відшкодування витрат понесених у зв`язку з виконанням солідарного обов`язку та 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4000 (чотири тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Леся НЕДАШКІВСЬКА

копія згідно з оригіналом