Справа №468/780/25 Пров. №2/478/290/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2025 року смт.Казанка
Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючого - судді Томашевський О.О.,
секретаря - Луговаська А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду с-ща Казанка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою адвоката Руденка Костянтина Васильовича, поданої в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У квітні 2025 року представник позивача Руденко К.В., який діє в інтересах позивача ТОВ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» через електронну систему «Електронний суд» звернувся до Баштанського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №4255738 від 29.12.2023 року в розмірі 73 320,00 грн. з яких: 10 400,00 грн заборгованість за кредитом; 62 920,00 грн заборгованість за нарахованими процентами за період з 29.12.2023 року по 26.08.2024 року, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Позовна заява обґрунтована тим, що 29.12.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4255738 за умовами якого, відповідач отримав кредит у розмірі 10 400,00 гр, строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних).
26 серпня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем ТОВ «ФК УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» було укладено договір факторингу №26.08/2024 від 26.08.2024 року, відповідно до умов якого, право вимоги кредитної заборгованості за договором № 4255738 до відповідача перейшло позивачу.
З огляду на наведене, позивач просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №4255738 від 29.12.2023 року в розмірі 73 320,00 грн. з яких: 10 400,00 грн заборгованість за кредитом; 62 920,00 грн заборгованість за нарахованими процентами за період з 29.12.2023 року по 26.08.2024 року, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 07.05.2025 року цивільну справу з матеріалами позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було передано на розгляд до Казанківського районного суду Миколаївської області.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 20.08.2024 року провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду по суті.
Вказаною ухвалою було витребувано у АТ «Приват Банк» відомості щодо належності платіжної картки з № НОМЕР_1 відповідачу, а також відомості щодо отриманих грошових коштів на рахунок відповідача в період з 29.12.2023 року по 03.01.2024 року.
В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно заявленого клопотання від 10.06.2025 року, представник позивача не заперечував проти розгляду справи без його участі та ухвалення заочного судового рішення.
Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав, жодних заяв чи клопотань не надіслав.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.
Як вбачається з дослідженого судом Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29.12.2023 року № 4255738 (а.с. 21-40) він був укладений між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (за умовами Договору іменується як - Товариство) та відповідачем ОСОБА_2 (за умовами Договору іменується як - Клієнт).
З огляду на п.п. 1.1 п. 1 вказаний Договір укладається сторонами за допомогою ІКС Товариства. Доступ до якої забезпечується Клієнту через веб-сайт або мобільний за стосунок «Credit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в тому числі шляхом перевірки правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу в Особистий кабінет.
Зі змісту п.п. 1.2 - 1.3 вказаного Договору вбачається, що його предметом є сума кредиту в розмірі 10 400,00 грн, яку Товариство зобов`язалось надати Клієнту строком на 360 днів з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.
За змістом п. 1.5 Договору, орієнтовна процентна реальна річна процентна ставка на дату укладання Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 99 923,40% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 51 480,40% річних.
Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладання Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 104 000 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 101 660,00 грн (п.п. 1.6.1, 1.6.2 р. 1.6 Договору).
З огляду на п.п. 2.1 п. 2 Договору Товариство надає кредит в безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 . Дати надання кредиту: 29.12.2023 року або 30.12.2023 року.
При цьому, у п.п. 3.1 п. 3 Договору визначено, що проценти, що нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році за методом «факт/факт».
Додатком № 1 до Договору (а.с. 41) визначено Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнтів (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яким передбачено 12 платежів для повернення кредиту та сплати відсотків на загальну суму 101 660 грн.
З дослідженого судом Паспорту споживчого кредиту (а.с. 43-47), яким надається інформація Споживачу до укладення договору про споживчий кредит, вбачається: сума кредиту в розмірі 10 400,00 грн; строк кредитування 360 днів; спосіб надання кредиту шляхом перерахування грошових коштів за реквізитами платіжної карти зазначеної споживачем; процентна ставка - 2,50% у день або 912,50% річних; кількість платежів 12.
Вказані документи містять відомості щодо їх підписання Споживачем електронним підписом.
Згідно банківської виписки по рахунку № НОМЕР_2 , наданої АТ КБ «ПриватБанк», підтверджується платіжна операція на рахунок відповідача на суму 10 400,00 грн.
Таким чином, в результаті укладення Договору про надання споживчого кредиту, відповідачем було отримано на платіжну картку кредит в розмірі 20 000,00 грн., що також визнається стороною відповідача.
Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 26.08.2024 року (а.с. 50-59), протягом періоду з 29.12.2023 року по 26.08.2024 року відповідачу було нараховано відсотки на суму кредиту в розмірі 62 920,00 грн. Оскільки за весь вказаний період відповідач не сплачував відсотки та не повернув кредитні кошти, то загальний розмір заборгованості склав 73 320,00 грн, з яких: 10 400,00 - заборгованість за кредитом та 62 920,00 грн - відсотки за користування кредитом.
26 серпня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (за умовами Договору іменується як - Клієнт) та позивачем ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ - ФІНАНС» (за умовами Договору іменується як - Фактор) було укладено Договір факторингу № 26.08/24, за умовами якого Клієнт відступає (передає) Фактору Права вимоги згідно Реєстру боржників (а.с. 79-87).
Як вбачається з Витягу з Реєстру боржників позивач за договором факторингу № 26.08/24 від 28.08.2024 року отримав право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № 4255738 від 29.12.2023 року на суму 73 320,00 грн.
Оцінюючи встановлені обставини, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Як свідчать матеріали справи, Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29.12.2023 року № 4255738 було укладено між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем в електронній формі з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» , узгодивши у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Таким чином відповідач набув статусу, прав та обов`язків позичальника у кредитних правовідносинах з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29.12.2023 року № 4255738, який сторони уклали в електронному вигляді, узгодивши умови такого та підписавши за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до частини першої статті 1049 та статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст 1050 ЦК України (постанова Великої Палати ВС від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12).
Натомість, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України).
Факт заміни кредитора та переходу права вимоги до відповідача позивачу за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29.12.2023 року № 4255738 підтверджується договором факторингу, укладеним 26 серпня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ - ФІНАНС» № 26.08/24 та Витягом з Реєстру боржників.
Згідно з положень частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Положеннями частини другої статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
В пункті 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Таким чином, за результатами судового розгляду та дослідження наявних у суду доказів, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та доведені перед судом сукупністю доказів, які на думку суду є належними та достатніми для встановлення об`єктивних обставин справи. Отже, встановивши наявність у відповідача заборгованості за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29.12.2023 року № 4255738 на загальну суму 73 320,00 грн, а також факт переходу права вимоги за таким кредитним договором до позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
В силу вимог п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями ч.1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З наданих адвокатом Руденком К.В. договору про надання юридичних послуг від 02.08.2024 року № 02/08/2024 вбачається, що вартість складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника складає 10 000,00 грн.
З акту приймання-передачі наданих послуг від 03.02.2025 року № 44 вбачається прийняття ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ ФІНАНС» від адвоката Руденка К.В. робіт з підготовки позовних заяв про стягнення заборгованості до боржників на загальну суму 100 000,00 грн.
З Витягу з Реєстру № 1 до акту приймання передачі наданих послуг № 44 від 03.02.2025 року до Договору про надання юридичних послуг від 02.08.2024 року № 02/08/2024 вбачається вартість складання позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та клопотання про витребування доказів у сумі 10 000,00 грн.
Досліджуючи вказані документи, суд вважає не доведеним та не переконливим співмірність вартості складання позовної заяви та клопотання про витребування доказів адвокатом із складністю справи та виконаних адвокатом робіт. При цьому, судом не встановлено часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, що обґрунтовує розмір витрат на правничу допомогу на суму 10 000,00 грн.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд оцінивши обсяг наданих адвокатами послуг з правничої допомоги у цій справі дійшов висновку, що обсяг правничої допомоги у цій справі не був значним, визначені адвокатами розміри витрат є завищеними та такими, що не відповідають складності розглянутої судом малозначної справи та значенню справи для сторін, у зв`язку з чим заявлені вимоги про відшкодування судових витрат підлягають частковому задоволенню на суму 3 500,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача.
Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з чим з відповідача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Керуючись ст. ст.13, 137, 141,259, 263-265, 279, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 17.07.2025 року.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області О.О. Томашевський