№ провадження 2/495/147/2025
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

10 липня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Дарій О.М.

справа № 495/11883/23,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та знесення самочинного будівництва,

представника відповідача адвоката Олійниченко В.М.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 01 листопада 2023 року звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та знесення самочинного будівництва, просить суд зобов`язати ОСОБА_2 , звільнити за власний рахунок самовільно зайняту частину земельної ділянки, яка виділена ОСОБА_1 в особисте користування, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно зведеного гаражу; зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 належної їй частиною кухні, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її звільнення.

Стислий виклад позиції позивача

Так, вимоги позивача мотивовані тим, що вона ОСОБА_1 є власником 48/100 частин будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ухвали Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.03.2006 року по справі № 2-769/2006 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання житлового будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та виділ частки з будинку в натурі, їй було виділено у приватну власність 48/100 частин будинку АДРЕСА_1 : літ. «А1» нежила пристройка в складі приміщень: 1-1 кухня, площею 11 кв.м.; літ. «А», житловий будинок у складі приміщень: 1-2 житлова, площею 14 кв.м.; літ. «Б» - сарай у складі приміщення ІІІ; частка забору № 3, довжиною 12,80 м.

У користування доля огорожі, загального користування (№1 калитка; № 2 воріт, частка забору № 3, довжиною 1,75 м), загальною площею по літ. «А» 25 кв.м., що складає 48/100 реальних долей.

Іншим співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 .

Додатковим рішенням Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.05.2006 року по справі № 2-769/2006 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання житлового будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та виділ частки з будинку в натурі, їй було виділено в особисте користування земельну ділянку № 1, площею 370 кв.м., з яких доля (1/2 частина) двору загального користування 102,5 кв.м., в особисте користування земельну ділянку 267, 5 кв.м. В загальне користування обох співвласників зазначеного вище домоволодіння виділено двір загального користування площею 205 кв.м.

Проте, відповідачем ОСОБА_2 , на частині земельної ділянки, яка була виділена їй в особисте користування згідно зазначеного рішення суду, незаконно збудовано гараж, який є самочинним будівництвом та перешкоджає їй у користуванні належної їй частиною земельної ділянки.

Окрім того, відповідачем незаконно було зайнято частину належної їй кухні, через що вона позбавлена можливості користуватися частиною належного їй нерухомого майна.

На підставі вищевикладеного, вона і змушена звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

06 травня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого просить суд в задоволені позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі, зазначаючи, що дійсно вони з позивачкою з 2010 року сусіди і мешкають по АДРЕСА_1 .

08 жовтня 2010 року громадянка ОСОБА_4 подарувала йому належні їй 52/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та складається в цілому з одного глинобитного будинку, зазначеного на плані під літ. «А», житловою площею 27,4 кв.м., загальною площею 66,3 кв.м. та надвірних будівель літ. «В» -гаражу; літ. «Б» - сараю; літ. «Г» - убиральні, № 1-3, 5,6 споруд, розташованих на земельній ділянці площею 740 кв.м.

Всі зазначені в договору дарування частини будинку та приміщення 29.11.2011 року пройшли державну реєстрацію, йому видали технічний паспорт на 52/100 частин будинку і жодного разу ОСОБА_1 щодо користування будь якими приміщеннями претензій та вимог не виказувала і тому ними він користується з моменту дарування до теперішнього часу, зробивши в них ремонти.

Відповідно до технічного паспорту приміщення 2-2, 13,1 кв.м. домоволодіння дійсно є кухнею і вона належить йому на підставі договору дарування та державної реєстрації і тому вказане позивачкою не може стосуватися як перешкода у користуванні частиною кухні, то саме вона до вказаної кухні з моменту розподілу між нею та її колишнім чоловіком ніякого відношення не має.

В договорі дарування частини житлового будинку гараж зазначений під літ. «В», а в подальшому в технічному паспорті гараж вказано під літ. «Б», він його перебудував, але в межах раніше існуючого гаражного приміщення і без зміни його призначення.

Більш того, відносно володіння та користування земельною ділянкою, то за їх спільною з позивачкою заявою від 03.07.2013 року надано згоду на встановлення меж земельної ділянки.

Актом від 25.03.2014, за участю сусідів власників суміжних земельних ділянок, встановлені межі земельної ділянки і межові знаки їм надані на зберігання. Опис меж також виготовлений щодо проекту землеустрою.

Актом приймання передачі межових знаків від 25.06.2015 за участю представника Білгород Дністровської міської ради, представника ЖЕО-1 і суміжних власників земельних ділянок їм надані межові знаки в зберігання та встановлені межі земельної ділянки та надано кадастровий номер.

Органом державної реєстрації прав власності їм видано свідоцтво серії НОМЕР_1 від 18.11.2014 про право власності на нерухоме майно земельну ділянку та витяги з державного реєстру речових прав.

А сумісною заявою з ОСОБА_1 підтверджена видача їм свідоцтва про право власності на нерухоме майно земельну ділянку.

Таким чином, вважає, що всі питання користування та володіння земельною ділянкою будинку АДРЕСА_1 Дністровському ними узгоджені, зареєстровані і жодних претензій ні в кого не було і вважає, що немає.

Заяви, клопотання учасників процесу та наслідки їх вирішення; порядок судового розгляду.

01 листопада 2023 року Ухвалою судді Боярського О.О., провадження у зазначеній справі було відкрито з призначенням справи до підготовчого розгляду.

23.02.2024 розпорядженням № 293 призначений повторний автоматизований розподіл судової справи.

23.02.2024 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи головуючим суддею визначена суддя Прийомова О.Ю.

28.02.2024 Ухвалою судді справа прийнята до провадження з призначенням підготовчого розгляду справи.

27.03.2024 Ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування доказів по справі.

10.07.2024 Ухвалою суду в задоволені клопотання представника позивача відмовлено.

29.07.2024 Ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито з призначенням справи до її розгляду по сутті.

07.11.2024 Ухвалою суду поновлено представнику позивача строк на подання клопотання про проведення експертизи, призначено судово будівельно технічну експертизу, провадження у справі було зупинено.

20.12.2024 справа повернулася з висновком експерта № 19/11 від 20.12.2024.

07.01.2025 Ухвалою суду провадження по справі було поновлено з продовженням її розгляду по сутті.

Позивач в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд в їх задоволені відмовити.

Зі згоди представника відповідача, суд розглядає справу за відсутність належним чином повідомленої позивачки.

Фактичні обставини, встановлені судом

Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що дійсно відповідно до ухвали Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.03.2006 року по справі № 2-769/2006 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання житлового будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та виділ частки з будинку в натурі, ОСОБА_1 було виділено по першому варіанту розділу домоволодіння АДРЕСА_1 , у приватну власність: літ. «А1» нежила пристройка в складі приміщень: 1-1 кухня, площею 11 кв.м.; літ. «А», житловий будинок у складі приміщень: 1-2 житлова, площею 14 кв.м.; літ. «Б» - сарай у складі приміщення ІІІ; частка забору № 3, довжиною 12,80 м.

У користування доля огорожі, загального користування (№1 калитка; № 2 воріт, частка забору № 3, довжиною 1,75 м), загальною площею по літ. «А» 25 кв.м., що складає 48/100 реальних долей.

Зобов`язано ОСОБА_1 організувати новий вхід в квартиру в приміщені 1-1 літ. «А1».

ОСОБА_3 виділено по першому варіанту розділу домоволодіння АДРЕСА_1 , у приватну власність: літера «А», житловий будинок в складі приміщень:3, житлова, площею 13,4 кв.м.; літ. «а» веранда у складі приміщень: 1 веранда, площею 9,40 кв.м; літера «Б», сарай в складі приміщень 1 та 11; літера «В», гараж площею 17,7 кв.м; літ. «Г» вбиральня.

У користування частка огорожі, загального користування (№1 калитка, № 2 воріт, частина забору № 3, довжиною 1,75 м). Загальною площею по літері «А» 22,8 кв.м, що складає 52/100 реальних долей.

Додатковим рішенням від 18 травня 2006 року, доповнено ухвалу Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.03.2006 року, відповідно до якого зобов`язано ОСОБА_3 організувати вхід в квартиру новий в приміщені 1-3 літери «А».

Для входу обслуговування частин домоволодіння і проходу в город в загальне користування обох співвласників виділити двір загального користування площею 205 кв.м.

ОСОБА_1 виділити в особисте користування земельну ділянку № 1 площею 370 кв.м., з яких: доля (1/2 частина) двору загального користування 102, 5 кв.м., в особисте користування земельну ділянку 267, 5 кв.м.

ОСОБА_3 виділити в особисте користування земельну ділянку № 2 площею 370 кв.м. з яких: доля (1/2 частина) двору загального користування 102,5 кв.м. в особисте користування земельну ділянку 267, 5 кв.м.

За гаражем літера «В» в користування ОСОБА_3 залишити земельну ділянку шириною 1 м для обслуговування огорожуючих конструкцій за час ремонтних робіт. (а.с. 7-10).

Відповідно договору дарування частини житлового будинку від 08 жовтня 2010 року громадянка ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 належні їй 52/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та складаються в цілому з одного глинобитного будинку, зазначеного на плані піл літ. «А», житловою площею 27,4 кв.м., загальною площею 66,3 кв.м. та надвірних будівель літ. «В» -гаражу; літ. «Б» - сараю; літ. «Г» - убиральні, № 1-3, 5,6 споруд, розташованих на земельній ділянці площею 740 кв.м. (а.с. 74)

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав КП «Білгород Дністровського бюро технічної інвентаризації» від 29.10.2010 року, реєстраційний номер: 16222399. ОСОБА_2 є власником 52/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 . (а.с. 75)

За спільною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 03.07.2013 року, засвідчену приватним нотаріусом Н.В. Макогончук, надано згоду на встановлення меж земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, згідно з планом розподілу земельної ділянки, який є додатком до цієї заяви.

Також надали згоду на розподіл земельних ділянок на окремі земельні ділянки з присвоєнням окремих кадастрових номерів. (а.с. 78)

Актом приймання передачі межових знаків від 25.03.2014 за участю представника Білгород Дністровської міської ради, представника ЖЕО-1 і суміжних власників земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надані межові знаки в зберігання та встановлені межі земельної ділянки та надано кадастровий номер :01:003:0370. (а.с. 79)

Відповідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 29654286, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 29655437, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:003:0370 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), 0,0765 га належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . (а.с. 84 -85)

04 листопада 2024 року для повного та всебічного розгляду справи Ухвалою суду по справі призначена судово будівельно-технічна експертиза.

Відповідно до висновку експерта № 19/11 судової будівельно технічної експертизи від 20 грудня 2024 року зазначено, зіставленням наданих матеріалів та результатів візуального обстеження встановлено, що приміщення 1-1 кухня загальною площею 11,0 кв.м. входить до 48/100 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_1 на підставі Ухвали Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.03.2006 (справа № 2-769/2006 рік); додаткового рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.05.2006 (справа № 2-769 2006 рік).

Візуальним оглядом встановлено, що приміщення кухні 1-1 загальною площею 11,0 кв.м на момент проведення експертизи користується ОСОБА_1 . (а.с. 130-138)

Нормативне обґрунтування

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно,якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого ст.41 Конституції, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ст.ст.3, 15, 16 ЦК та ст.3 ЦПК.

Таким чином, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Підставою для подання позову відповідно до цієї норми є вчинення третьою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування й розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод у здійсненні ним цих правомочностей.

Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосуванням певних наслідків.

Цивільне законодавство України визначає, що одним із способів захисту права власності є негаторний позов.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 у справі 653/1096/16-ц, серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.08.2021р. по справі 906/554/18.

Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.

Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.12.2020 р. у справі №911/1659/19.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 6 даної норми Закону визначено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Як зазначено в п. 5 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 №6 відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення

Отже, звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та знесення самочинного будівництва позивач повинна довести порушення її прав.

Разом з тим, стосовно подачі позивачем негаторного позову, то суд акцентує увагу, що всупереч суті даного виду позовів, а також вимог чинного законодавства України, зокрема ст. 391 ЦК України, позивачем не надано суду жодних доказів протиправного вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном, тобто відсутні існуючі/наявні/ перешкоди, що вчиняються фактичному володільцю майна у користуванні та розпорядженні цим майном.

Позивачем не доведено належним чином те, що відповідач порушує її права користування частиною земельної ділянки та належної їй частиною кухні, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а тому у відповідності до статей 15,16 ЦК України право позивача не підлягає захисту судом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-84цс14.

Таким чином, з урахуванням усього вищевикладеного, на основі повно та всебічно встановлених доказів, надавши оцінку їх належності, об`єктивності, допустимості та у їх логічному взаємозв`язку, виходячи із фактичних обставин справи та норм чинного законодавства України, їх правозастосування до даних правовідносин, враховуючи, що в судовому засідання у визначеному законом порядку не було встановлено дії відповідача у створенні позивачеві перешкод у здійсненні нею правомочностей власника, тобто не було вставлено порушення прав, свобод та інтересів такої особи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та знесення самочинного будівництва.

Керуючись ст.ст.15, 16, 317, 319, 321, 376, 391 ЦК України, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та знесення самочинного будівництва відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 18 липня 2025 року.

С У Д Д Я :