КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_3 , заінтересовані особи: державний виконавець Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на неправомірні дії державної виконавця,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) в частині визначення розміру заборгованості по аліментах станом на 22.10.2024, в частині винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України від 16.09.2024, постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 16.09.2024, постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 16.09.2024, постанови про встановлення обмеження у праві полювання від 16.09.2024, постанови про арешт майна від 16.09.2024, постанови про арешт коштів від 16.09.2024 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1;

- зобов`язати державного виконавця Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) усунути допущені порушення та скасувати розрахунок заборгованості по аліментах, складений державним виконавцем станом на 22.10.2024 та скасувати винесені ним вищезазначені постанови від 16.09.2024.

Скаргу обгрунтовано тим, що на виконанні в Чорнобаївському відділі державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області УМУМЮ (м. Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1, відкрите на підставі заяві стягувача ОСОБА_4 за виконавчим листом № 755/9456/13-ц, виданим 26.12.2014 Дніпровським районним судом м. Києва від 31.05.2013 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 800 грн. щомісячно, починаючи з 24.04.2013 і до досягнення старшою дитиною повноліття, потім по 400 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

23.10.2024 начальником Чорнобаївського відділу ДВС у Золотоніському районі Черкаської області Волошиним Б.Д. винесена постанова про перевірку виконавчого провадженя № НОМЕР_1, де в ході перевірки розрахунку по аліментах - розрахунок заборгованості, зроблений державним виконавцем Пасічною А.А. станом на 01.09.2024, скасований.

У зв`язку з зазначеним, державним виконавцем Пасічною А.А. було роблено новий розрахунок заборгованості по аліментам відповідно до ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" станом на 22.10.2024, згідно з яким заборгованість по сплаті аліментів становить 123346,34 грн.

Разом з тим, скаржник вказував, що дії державної виконавця в частині складення розрахунку заборгованості є неправомірними, оскільки при обрахунку заборгованості державний виконавець застосував норму закону щодо мінімального розміру аліментів, а саме: до липня 2018 року нарахував розмірі аліментів "800 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму", а з серпня 2018 року - нарахував розмірі аліментів "800 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму", що суперечить рішенню суду та виконавчому листу № 755/9456/13-ц, виданому 26.12.2014 Дніпровським районним судом м. Києва.

Тобто, усупереч рішенню суду, державний виконавець провів нарахування з застосуванням норми закону про мінімальний розмір аліментів, натомість аліменти на дітей сплачуються в твердій грошовій сумі по 800 грн. щомісячно, без застосування мінімального розміру аліментів.

При цьому, скаржник зазначав, що стягнутий за рішенням суду розмір аліментів (800 грн.) він сплачує добровільно та заборгованості не має.

За вказаних обставин, вважав, що неправомірне визначення державним виконавцем розміру заборгованості по аліментах, як станом на 01.09.2024, так і станом на 22.10.2024, та зазначення його як сукупний розмір, який відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, призвело до того, що державний виконавець виніс постанови від 16.09.2024 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення обмеження у праві полювання, про арешт майна та про арешт коштів.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.01.2025 у задоволенні скарги відмовлено (а.с. 65-67).

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, на помилковість висновку суду першої інстанції про недоведеність протиправності дій державного виконавця щодо оскаржуваного розрахунку, оскільки такий висновок суду суперечить положенням ч.ч. 4, 8 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до яких виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Зазначає, про неврахування судом першої інстанції того, державний виконавець не мав права нараховувати заборгованість усупереч розміру, визначеному виконавчим документом, а норми права, передбачені ст.ст. 181, 184 СК України, як в попередній редакції, так і в діючій редакції, права нараховувати мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку державному виконавцю не надавали.

Окрім того, на думку скаржника, при постановленні оскаржуваної ухвали, суд не взяв до уваги ту обставину, що з аналогічних підстав Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено судове рішення у справі № 4-с/755/104/19 про задоволення скарги ОСОБА_1 та судом визнані дії державного виконавця неправомірними в частині визначення розміру заборгованості та в частині винесених постанов, і були скасовані з аналогічних підстав (а.с. 78-82).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від скаржника та Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби Центрального міжергіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли заяви про розгляд апеляційної скарги без їх участі. Стягувач про причини своєї неявки у судове засідання суд не сповістив.

Враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також вимоги ст. 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 31.05.2013 Дніпровським районним судом м. Києва було ухвалено рішення у справі №755/9456/13-ц, на підставі якого 26.12.2014 було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по 800 грн. щомісячно, починаючи з 24.04.2013 і до досягнення старшою дитиною повноліття, потім по 400 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На виконанні в Чоронобаївському відділі державної виконавчої служби Золотоніському районі Черкаської області ЦМУМЮ (м. Києв) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1, відкрите на підставі заяви стяігувача ОСОБА_3 за виконавчим листом № 755/9456/13-ц, виданим 26.12.2024 Дніпровським районним судом м. Києва.

Державним виконавцем Чорнобаївського відділу ДВС Пасічною А.А. був зроблений розрахунок заборгованості по аліментах щодо боржника ОСОБА_1 , згідно з яким станом 22.10.2024 заборгованість по аліментах становить 123346,34 грн.

Крім того, державним виконавцем було Чорнобаївського відділу ДВС Пасічною А.А. було винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 16.09.2024; про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 16.09.2024; про встановлення обмеження у праві полювання від 16.09.2024; про арешт майна від 16.09.2024; про арешт коштів від 16.09.2024.

Так, згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Як передбачено ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

При цьому, як передбачено п. 4 розділу XVI"Особливості виконання рішень про стягнення аліментів" Інструкції з організації примусового виконання рішень, розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійсненні відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Водночас, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Звертаючись до суду зі скаргою, заявник, як на підставу для її задоволення, посилався на те, що дії державної виконавця в частині складення розрахунку заборгованості є неправомірними, оскільки при обрахунку заборгованості державний виконавець застосував норму закону щодо мінімального розміру аліментів, а саме: до липня 2018 року нарахував розмірі аліментів "800 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму", а з серпня 2018 року - нарахував розмірі аліментів "800 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму", що суперечить рішенню суду та виконавчому листу № 755/9456/13-ц, виданому 26.12.2014 Дніпровським районним судом м. Києва.

Разом тим, вказані доводи заявника є безпідставними, оскільки Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Тобто, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, будь-яких доказів того, що боржником було надано виконавцю докази здійснення ним виплати аліментів на заявлену ним суму, зокрема відповідних квитанції, а також відсутності заборгованості по аліментах матеріали справи не містять.

За вказаних обставин, та враховуючи, що державний виконавець під час здійснення розрахунку заборгованості та винесення оскаржуваних постанов діяв у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження", в межах своїх повноважень та на підставі наявних в матеріалах виконавчого провадження доказів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного судового рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість постановленої судом ухвали.

Отже, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам заявника належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе судове рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_3 , заінтересовані особи: державний виконавець Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на неправомірні дії державної виконавця - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 15 липня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова