П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/15017/24

Провадження № 22-ц/4815/889/25

Головуючий у Радивилівському районному суді

Рівненської області: суддя Сільман А.О.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) проголошено:

о 12 год. 03 хв. 01 квітня 2025 року

у м. Радивилів Рівненської області

Повний текст рішення складено: 02 квітня 2025 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Маринич В.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Служба у справах дітей Рівненської міської ради Рівненської області;

за участі: ОСОБА_1 і його представника - адвоката Юхимчука Івана Миколайовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Юхимчука Івана Миколайовича на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 01 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Служба у справах дітей Рівненської міської ради Рівненської області; про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Служба у справах дітей Рівненської міської ради Рівненської області; про позбавлення батьківських прав щодо дочки - ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що після розірвання шлюбу між сторонами дитина проживає разом з ним. Щодо ОСОБА_2 , то їй на підставі рішення Рівненського міського суду від 12 січня 2021 року визначено право бачитися з дитиною не рідше одного разу в тиждень, а судовим наказом Рівненського міського суду від 26 січня 2024 року стягнуто із відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання неповнолітньої дочки, не цікавиться її розвитком, фізичним та психічним здоров`ям, участі в матеріальному забезпеченні дитини не бере, що є підставою для позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітньої дитини. ?

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 01 квітня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено в позові до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Служба у справах дітей Рівненської міської ради Рівненської області; про позбавлення батьківських прав.

У поданій через свого представника - адвоката Юхимчука І.М. апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати, задовольнивши позов повністю.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про помилковість тверджень суду щодо невмотивованості висновку Органу опіки та піклування Рівненської міської ради, адже відповідач визнала обставини правовідносин, які існують між сторонами, тоді як рішення про позбавлення батьківських прав має бути прийняте з урахуванням думки дитини. Тобто мати протягом чотирьох років як добровільно пішла з життя своєї дочки, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до неї та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання освіти. Тривала розлука має наслідком розрив психоемоційних зв`язків між матір`ю та дочкою. При цьому сама ОСОБА_2 не заперечує і згодна на позбавлення батьківських прав, що відповідає інтересам дитини.

Вважає, що в зв`язку із неврахуванням судом цих обставин не додержано норми пунктів 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 8, 12 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 141, 155, 164 СК України, а також залишено без уваги рішення Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", від 18 грудня 2018 року у справі "Савіни проти України", від 10 вересня 2019 року у справі "Странд Лоббен та інші проти Норвегії", від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України".

Відповідно до висновку Верховного Суду, що висловлений у постанові від 19 лютого 2025 року у справі №147/277/24, свідоме ухилення батьками від виконання батьківського обов`язку по вихованню дитини, наявність заяви про позбавлення його батьківських прав, адаптованість дитини у сім`ї свідчить про законність позбавлення батьківських прав.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що від шлюбних відносин сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18.11.2009, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №3006 (а.с. 10).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2021 року у справі № 569/19131/20 шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , що зареєстрований 06 червня 2009 року Виконавчим комітетом Підзамчівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, актовий запис №4, розірвано.

Визначено місце проживання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_1 .

Встановлено право матері ОСОБА_5 бачитися з дочкою не рідше одного разу на тиждень (а.с.14-16).

Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2024 року у справі №569/1886/24 стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 січня 2024 року і до досягнення повноліття (а.с. 19).

З витягів №2023/005551908 і №2024/003954059 з Реєстру територіальної громади від 22 липня 2023 року та від 20 квітня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 зареєстровані у АДРЕСА_1 (а.с. 11, 12).

Вважаючи, що поведінка відповідача свідчить про те, що маючи можливість спілкуватися з дочкою, ОСОБА_2 свідомо та навмисно нехтує батьківськими обов`язками та не дбає про свою дитину, тобто ухиляється від їх виконання, у серпні 2024 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Служба у спарвах дітей Рівненської міської ради Рівненської області; про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_4 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових і фактичних підстав для задоволення вимог позивача, оскільки ухилення батьків від виконання своїх обов`язків відбувається, коли батьки не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання. Не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до кульутурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Ці чинники повинні мати системний та постійний характер як кожен окремо, так і в сукупності, розцінювати їх як ухилення від виховання дитини можна лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Натомість самі по собі доводи про те, що відповідач не піклується про дитину, участі у її вихованні не бере, не цікавиться її життям не можуть бути достатніми підставами для позбавлення батьківських прав щодо дитини.

При цьому позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини через позбавлення батьківських прав її матері та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків і її винну поведінку у цьому.

З наведених мотивів ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовлено.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Згідно зі ст.ст. 141, 150, 153, 155, 157, 164, 165, 166, 169 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття.

Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування.

Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Особа, позбавлена батьківських прав:

1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання;

2) перестає бути законним представником дитини;

3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми;

4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;

5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);

6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

З висновку Верховного Суду, що висловлений у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19, вбачається, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав

У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 зазначається, що тлумачення положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 175/1713/20 зазначається, що відмова батьків (усиновлювачів) від дитини є такою, що порушує її права та інтереси, тому ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьківських прав і стягнення з батьків (усиновлювачів) аліментів на її утримання

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 зазначається, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц зазначається, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приходячи до переконання про скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів бере до уваги і висновок від 19 лютого 2025 року №08-01-342/25 Органу опіки та піклування Рівненської міської ради видно, що позивач, дочка ОСОБА_4 та бабуся ОСОБА_6 зареєстровані і проживають у квартирі АДРЕСА_2 . Дитина навчається у Рівненському ліцеї №25 Рівненської міської ради. Відповідно до інформації навчального закладу участь у вихованні дочки, догляді за нею бере батько.

Неповнолітня дитина пояснила ті ж самі обставини, доповнивши, що бабуся хворіє, постійно знаходиться у лікарні. Батько забезпечує усі її базові потреби, оплачує послуги репетитора з англійської мови та заняття з кікбоксингу.

Мати не проживає разом з нею з червня 2020 року і не цікавиться протягом останніх трьох років. У 2024 році ОСОБА_4 зустрічалася з нею кілька разів, тоді як ОСОБА_2 під час зустрічей знаходилася у стані алкогольного сп`яніння, із саднами і гематомами на обличчі. Дитина в подальшому не має наміру зустрічатися з нею і тому погоджується із батьком на позбавлення матері батьківських прав щодо неї.

Щодо ОСОБА_2 , то вона проживає в орендованій квартирі за іншою адресою. Відповідач підтвердила, що дочка проживає з батьком і він займається її вихованням. Вважала, що спір про позбавлення її батьківських прав щодо дочки має бути вирішений з урахуванням думки самої ОСОБА_4 .

З цих міркувань Орган опіки та піклування визнав за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_4 (а.с. 53-55).

У засіданні апеляційного суду дитина - ОСОБА_3 пояснила, що досягла п`ятнадцяти років. З матір`ю практично не спілкується з 2020 року, коли вона залишила сім`ю, вони іноді лише випадково зустрічаються. Відповідач жодної психоемоційної підтримки чи матеріальної допомоги на її утримання не надає, не цікавиться її життям зовсім. Наміру спілкуватися і підтримувати в подальшому стосунки з ОСОБА_2 не має. Не заперечувала проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неї.

Натомість ОСОБА_1 забезпечує її усіма необхідними потребами, займається її вихованням, утриманням та сприяє у її розвиткові.

Вважає, що її думка з цього приводу не є навіюванням зі сторони батька.

При цьому зазначала, що одного разу мати позичила у неї ювелірні прикраси, які згодом реалізувала в ломбарді, не повернувши їх і не пояснивши їй причин свого вчинку.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" (заява №39948/06) вказується, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися у тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків та дитини.

При цьому враховується, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Відповідно до ст.ст. 12, 76-78 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на обставини існуючих правовідносин, які безсумнівно є винятковими, апеляційний суд вважає доведеними переконливими та об'єктивними доказами те, що відповідач протягом тривалого часу - з червня 2020 року - своєю винною поведінкою умисно нехтує батьківськими обов'язками, зовсім не піклується про дочку ОСОБА_4 , не спілкується з нею, участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні не бере, не цікавиться її життям узагалі і не сприяє створенню умов для отримання освіти, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. При цьому очевидно, що тривала розлука має наслідком розрив психоемоційних зв'язків між матір'ю та дочкою.

Також сама ОСОБА_2 в судові засідання не з'являється, а Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради ствердила про відсутність своїх заперечень і про свою згоду на позбавлення батьківських прав, що відповідає інтересам дитини.

Отже, пріоритетність захисту якнайкращих інтересів саме дитини свідчить про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дочки ОСОБА_4 .

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Підставою для скасування оскаржуваного рішення та задоволення вимог позивача відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що спонукало до незастосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Юхимчука Івана Миколайовича задовольнити.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 01 квітня 2025 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини - дочки ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повний текст постанови складено: 22.07.2025

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

С.С.Шимків