Пров. №2/766/3534/25
07 липня 2025 року м. Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого - судді Ус О.В., секретар судового засідання Петішкін О.О., за участі позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Беспалова О.С., дитини ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Центральної районної у м. Херсоні ради про позбавлення батьківських прав, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів,-
16.09.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом, в якому просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , припинити стягнення на користь відповідачки з нього аліментів на утримання сина та стягнути з неї на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі 2000,00 грн. щомісячно. В обґрунтування позову зазначив, що перебував з відповідачкою у шлюбі, мають сина. Шлюб розірвано у 2014 році. Починаючи з 2021 року син проживає разом з ним, а відповідачка не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не утримує дитину. Відповідачка надала нотаріальну згоду на позбавлення її батьківських прав.
Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 30.09.2024р. позовна заява залишена без руху, встановлений строк для усунення недоліків.
Провадження по справі відкрите 14.10.2024 р., вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.
05.11.2024 р. засобами поштового зв`язку від ОСОБА_3 надійшла заява, відповідно до якої вона не заперечує проти позовних вимог та просить розглянути справу у її відсутність.
Відзив на позов не надходив.
Ухвалою від 27.11.2024 р. закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
17.12.2024р., 30.01.2025 р. засобами поштового зв`язку від ОСОБА_3 надійшли заяви, відповідно до яких вона не заперечує проти позовних вимог та просить розглянути справу у її відсутність.
Заяв про визнання позову та відзив на позов до суду не надходив.
Позивач та його представник 11.03.2025 р. позов підтримали в повному обсязі та дали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивач вказав, що син проживав з матір`ю, але чотири роки потому вона зателефонувала та сказала, що син хай живе з ним, оскільки вона не має фінансових можливостей його утримувати. З того часу як син почав проживати з ним, відповідачка не надавала фінансової підтримки, не піклувалася про дитину, їх спілкування він не бачив.
Представник третьої особи в судовому засіданні 11.03.2025 р. підтримала висновок органу опіки та піклування та вважала доцільним позбавлення відповідачки батьківських прав.
В судовому засіданні 07.07.2025 р. була заслухана думка дитини - неповнолітнього ОСОБА_2 , якому виповнилося повних 16 років. ОСОБА_5 вказав, що повністю підтримує батька та вважає, що матір не надала йому батьківського піклування та підтримки, коли батьки почали проживати окремо вони з матір`ю та старшим братом жили в однокімнатній квартирі в гуртожитку, за ним більше наглядав брат, а мати приходила додому у стані алкогольного сп`яніння та не займалася зовсім його вихованням. При цьому він на вихідних був завжди з батьком або з бабусею зі сторони матері, з якою він досі підтримує теплі стосунки. З 2021 року він проживає разом з батьком, матір зовсім ним не цікавиться, він бачив її у бабусі та, на його думку, вона продовжує зловживати спиртним напоями, тому її поведінка є поганим прикладом для нього, вона його не вітає зі святами, не цікавиться його успіхами і, як йому відомо, не забезпечує його матеріально.
Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавала.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення.
Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 12.02.2014 р. (арк. справи 11). Від даного шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області 18.06.2009 (арк. справи 12).
Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 05.08.2015 р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.07.2015 року і до повноліття дитини (арк. справи 115).

Постановою старшого державного виконавця Суворовського ВДВС у м.Херсоні від 11.04.2025 р. виконавчий лист № 666/3989/15, виданий 11.09.2015 р. повернутий стягувачу за її заявою без подальшого виконання (арк. справи 117).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з народження зареєстрований та станом на 17.05.2024 р. постійно проживає з батьком ОСОБА_1 останні три роки за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено копією форми 16 щодо реєстрації особи (арк. справи 24) та копією довідки № 50 від 17.05.2021 р. (арк. справи 25).

Вказана квартира належить позивачеві ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 21.07.1998 р. (арк. справи 28, 29), який зареєстровано у Херсонському БТІ 21.07.1998 р.

Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного працівниками Служби у справах дітей Суворовської районної у м.Херсоні ради, який затверджений в.о. начальника вказаної служби 16.05.2024 р., працівниками ССД встановлено, що дитина проживає з батьком 3 роки, мати живе в м.Одесі, телефонує раз в 2-3 місця, є спілкування з бабусею, яка проживає у м.Миколаїв. Квартира має усі комунально-побутові зручності, умови проживання задовільні, водо, електропостачання в наявності (арк. справи 26).

07.07.2024р. відповідачкою ОСОБА_3 подано до компетентних органів нотаріально посвідчену заяву, відповідно до якої вона дає згоду на позбавлення неї батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 через те, що не має можливості для утримання, виховання, належного розвитку дитини та відповідних умов для проживання (арк. справи 20).

Згідно рішення ВК Центральної районної у м.Хрсоні ради № 1084 від 26.11.2024 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. справи 56).

Відповідно до висновку ВК Центральної районної у м.Хрсоні ради, як орган опіки і піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. справи 57-58).

Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" (далі - Постанова ВСУ) ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п. 15 вказаної Постанови ВСУ позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991р. №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З пояснень позивача, неповнолітнього ОСОБА_4 , якому виповнилося 16 років та досліджених доказів, стверджується свідоме нехтування відповідачкою своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина та ухилення нею від його виховання, піклування про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідачка, на думку суду, не може позитивно впливати на виховання та розвиток дитини, оскільки ухиляється від виконання батьківських обов`язків, фактично самоусунившись від них, крім того саме це визнає, що вбачається із письмових заяв поданих до суду, в яких вона позовні вимоги фактично визнає, зазначаючи, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Ці обставини свідчать про невиконання відповідачкою батьківських обов`язків, закріплених частинами 1-3 статті 150 Сімейного кодексу України.

Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідачка виконує свої обов`язки щодо виховання дитини або які б свідчили про поважність причин невиконання нею своїх батьківських обов`язків.

Оцінюючи викладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини.

Щодо позовних вимог про припинення стягнення аліментів.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

З аналізу статтей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої, способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 05.08.2009 по справі № 666/3989/15, стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.07.2015 року і до повноліття дитини.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Як встановлено, неповнолітня дитина ОСОБА_7 проживає з позивачем та повністю знаходиться на його утриманні, що також підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідачки. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, а також те, що суд дійшов висновку щодо позбавлення батьківських прав відповідачки стосовно її дитини: ОСОБА_4 (на утримання якого стягуються аліменти), суд вважає за необхідне припинити стягнення аліментів з позивача.

Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дітей, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Частиною 3 статті 166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Враховуючи дані положення законодавства, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, оскільки позивачем можливість сплачувати відповідачкою аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. не обґрунтована та не доведена.

Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача на утримання дитини з дня подання позову.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

П. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах сум платежів за один місяць.

З відповідача на користь позивача та держави, підлягають стягненню судові витрати.

Повний текст рішення складено 17.07.2025 р.

На підставі ст.ст.150, 164, 166, 167, 180-183 Сімейного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року керуючись, ст. 2, 4, 7, 9, 10, 76-81, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , як тимчасово переміщена особа має реєстрацію: АДРЕСА_3 ), третя особа: Служба у справах дітей Суворовської районної у м.Херсоні ради (місцезнаходження: м. Херсон, просп. Незалежності, буд. 47) про позбавлення батьківських прав, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Херсоні, батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про народження № 582 від 18.06.2009 року, вчинений міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області).

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які були стягнуті на підставі рішення Дніпровський районний суд м.Херсона від 05.08.2009 по справі №666/3989/15, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.07.2015 року і до повноліття дитини (виконавчий лист повернутий за заявою стягувачу ОСОБА_3 11.04.2025 р.).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), аліменти на утримання дитини: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з часу подачі позовної заяви 16.09.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору при поданні позовної заяви в розмірі 2422 грн 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Роз`яснити, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою. відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач та третя особа мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України до Херсонського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення. Якщо повне рішення не були вручено у день його складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Херсонського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СуддяО. В. Ус