КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 757/30515/15-ц

номер провадження: 22-ц/824/11106/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Цвєткова Глєба Олександровича на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року у складі судді Хайнацького Є.С., у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у виїзді за межі України,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Гненний Д.А. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у виїзді за межі України.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у приватного виконавця Гненного Д.А. перебуває виконавче провадження №74466706 з виконання виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2019 року у справі №757/30515/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») заборгованості за договором про надання відновлюваної кредитної лінії №10-29/5502 у розмірі 422 492,77 доларів США та за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5887 у розмірі 248 520,57 доларів США.

Вказував, що з дати набрання законної сили судовим рішенням та станом на день звернення до суду з даним поданням, боржник суму боргу на користь стягувача не сплатила; жодних дій для реального, фактичного та в повному обсязі виконання не вчинила, що вказує на ухилення від виконання судових рішень.

Про обставини, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (непереборної сили, події тощо) або про інші підстави, внаслідок виникнення яких боржник був позбавлений можливості скористатися правами, наданими йому Законом України «Про виконавче провадження», та які можуть бути підставою для відкладення виконавцем проведення виконавчих дій, боржник не повідомила та з письмовими заявами до виконавця не зверталась.

Таким чином боржник фактично ігнорує законні вимоги приватного виконавця та ухиляється від виконання судових рішень, що призвело до вжиття відносно нього заходів примусового виконання.

Приватний виконавець вважав, що така крайня міра примусового заходу як обмеження у праві виїзду за межі України змусить боржника виконати свої зобов`язання за судовими рішеннями. Іншого дієвого механізму змусити боржника виконати судові рішення діюче законодавство не містить, а тому саме з метою виконання судових рішень приватний виконавець вважав за необхідне застосувати до боржника таку міру примусового впливу, як обмеження у праві виїзду за кордон.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у виїзді за межі України - задоволено.

Тимчасово обмежено боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до повного фактичного виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2019 року у цивільній справі №757/30515/15-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Цвєтков Г.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні подання приватного виконавця Гненного Д.А. про тимчасове обмеження права ОСОБА_1 у виїзді за межі України, а також зобов`язати приватного виконавця Гненного Д.А. вжити всі належні процесуальні дії для скасування обмеження ОСОБА_1 щодо перетину кордону України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що боржник не була належним чином та вчасно повідомлена про відкриття виконавчого провадження, так як за інформацією приватного виконавця Гненного Д.А. ним 21 червня 2024 року було направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження №74466706 на адресу: АДРЕСА_1 , яка не є ні адресою реєстрації ОСОБА_1 , ні місцем її фактичного проживання. Вказану неправдиву адресу фактичного проживання Буренко Н.М. виконавець отримав від стягувача АТ «Сенс Банк» засобом електронного зв`язку. Також вказує, що 15 березня 2024 року приватним виконавцем Гненним Д.А. винесено постанову №74466706 про відкриття виконавчого провадження та направлено на адресу реєстрації, а саме: АДРЕСА_2 , що вказана у виконавчому листі та постанові про завершення провадження № 63521138 від 07 лютого 2024 року. Однак стягувачу та приватному виконавцю достеменно відомо про те, що житловий будинок за вказаною адресою було знищено у 2016 році.

Зазначає, що приватний виконавець Гненний Д.А. не вжив належних дій щодо підтвердження дійсності місця проживання боржника або отримання її дійсних контактних даних з метою добросовісного виконання наданих йому повноважень та належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та судового провадження у даній справі. Відправлення приватним виконавцем Гненним Д.А. постанови №74466706 про відкриття виконавчого провадження було здійснене засобом поштового зв`язку лише 04 квітня 2025 року, після запиту адвоката Цвєткова Г.О. від 31 березня 2025 року та отримано 14 квітня 2025 року, тобто з річною затримкою після відкриття провадження (15 березня 2024 року), що унеможливило своєчасне оскарження дій приватного виконавця Гненного Д.А. та постанови про відкриття провадження №7446606.

Стверджує, що боржнику стало відомо про дане виконавче провадження лише з власної ініціативи адвоката Цвєткова Г.О. та отримання вказаної постанови у направленій засобом поштового зв`язку письмовій відповіді приватного виконавця Гненного Д.А. на адвокатський запит від 31 березня 2025 року.

Також вказує, що боржник не був повідомлений про подання приватного виконавця Гненного Д.А. про тимчасове обмеження права виїзду. Боржник не отримала від стягувача та приватного виконавця інформацію про ініціювання даного судового провадження. Також від суду не було отримано повістку на участь у судовому засіданні, що є порушенням прав боржника та положень ст.128 ЦПК України. Через це боржник була позбавлена можливості подати заперечення проти подання приватного виконавця, надати докази відсутності ухилення від виконання зобов`язань та оскаржити неправомірні дії приватного виконавця.

Зазначає, що судом не було враховано, що у рамках попереднього виконавчого провадження №63521138 боржником було надано вичерпні дані про наявність коштів та майна, що перебувало у приватній власності боржника. Все майно було реалізовано на прилюдних торгах та кошти були спрямовані стягувачу, якими було погашено частину боргу на суму 1 857 100 грн 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією та постановою приватного виконавця Ляпіна Д.В. від 07 лютого 2024 року. Приватний виконавець Гненний Д.А., відкриваючи нове провадження №74466706, не надав суду повної та достовірної інформації про таке та завищив суму боргу до 25 085 541 грн 22 коп. замість 23 228 441 грн 22 коп., чим порушив ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважає, що приватний виконавець Гненний Д.А., відкриваючи нове виконавче провадження №74466706, мав би ознайомитись із наслідками попереднього виконавчого провадження, вчинені виконавцем дії з розшуку майна боржника, зокрема, звернення до відповідних органів (ДФС, Держгеокадастру, БТІ тощо) для перевірки наявності майна, особливо з урахуванням того, що попереднє провадження №63521138 було завершене саме через відсутність майна для стягнення. Отже на момент відкриття провадження №74466706 у боржника не залишилось майна для подальшого стягнення, що приватний виконавець Гненний Д.А. мав врахувати та встановити при відкритті повторного виконавчого провадження. Однак, якщо в процедурі вчинення виконавчих дій, виконавцем отримано інформацію про відсутність майна боржника, це є підставою для повернення виконавчого документу стягувачу та завершення виконавчого провадження відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином суд помилково дійшов висновку про наявність ухилення боржника від виконання та необхідність вжиття заходів щодо заборони пересування та обмеження виїзду за межі України, не дослідивши обставини справи та не надавши об`єктивну оцінку незаконним діям та неправомірним вимогам приватного виконавця Гненного Д.А.

Також вказує на порушення права боржника у вигляді тимчасового обмеження права виїзду за межі країни, без врахування об`єктивних та належних доказів необхідності та доцільності такого обмеження, бездоказове встановлення судом ухилення, в тому числі умисного, від виконання рішення суду є суттєвим втручанням у право на свободу пересування громадянина, гарантоване ст.33 Конституції України та ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Приватний виконавець Гненний Д.А. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, посилаючись на те, що у суду при постановленні ухвали про тимчасове обмеження боржника у виїзді за межі України були всі підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання своїх зобов`язань.

Представник АТ «Сенс Банк» - адвокат Науменко О.М. також подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що з матеріалів виконавчого провадження №74466706 вбачається, що 15 жовтня 2024 року за вих. №10927 на адресу реєстрації ( АДРЕСА_3 ) та за можливим місцем фактичного проживання ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_1 надіслано рекомендованими листами виклик приватного виконавця, яким зобов`язано з`явитися до офісу приватного виконавця 29 жовтня 2024 року об 11 год 00 хв., для надання відомостей та пояснень щодо сплати боргу. За даними з веб-сайту «Укрпошта» лист з викликом приватного виконавця (ШКІ №514), який було відправлено за можливим місцем фактичного проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), 22 жовтня 2024 року було отримано боржником за довіреністю.

Вказує, що у жовтні 2024 року, тобто після того як ОСОБА_1 стало відомо про відкриття відносно неї виконавчого провадження, вона не надала приватному виконавцю Гненному Д.А. достовірних відомостей (декларацію) про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, не здійснила будь-яких дій на погашення заборгованості, не з`явилась до приватного виконавця. Вона не була зацікавлена ходом виконавчого провадження. Натомість ОСОБА_1 подала декларацію безпосередньо лише перед зверненням із апеляційною скаргою на ухвалу суду про обмеження виїзду та має на меті оскаржити дії приватного виконавця, а не виконувати рішення суду. Тому вважає, що у даному випадку ухилення боржника від виконання рішення суду є відсутність добровільної сплати заборгованості, боржник не вживає заходів щодо виконання рішення суду з погашення заборгованості, не виконує вимоги приватного виконавця та свої зобов`язання, визначені ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження». Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзивах на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у виїзді за межі України, суд першої інстанції виходив із того, що приватним виконавцем доведено факт умисного ухилення боржника від виконання покладених на неї рішенням суду зобов`язань, про існування яких їй достеменно відомо.

Вказані висновки суду є правильними й такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 серпня 2016 року у цивільній справі №757/30515/15-ц позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» загальну суму заборгованості у розмірі 28 135 045 грн 28 коп., а саме: за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5502 від 28 лютого 2008 року заборгованість у розмірі 18 773 635 грн 87 коп.; за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5887 від 21 березня 2008 року заборгованість у розмірі 9 361 409 грн 41 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 3 654 грн 00 коп. у відшкодування витрат з оплати судового збору.

Поставною Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 серпня 2016 року скасовано та прийнято постанову, якою позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5502 від 28 лютого 2008 року у загальному розмірі 422 492,77 доларів США; заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5887 від 21 березня 2008 року у загальному розмірі 248 520,57 доларів США, а всього 671 013,34 доларів США.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 730 грн 08 коп.

Постановою Верховного Суду від 02 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року залишено без змін.

04 грудня 2019 року на примусове виконання постанови Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року було видано виконавчий лист №757/30515/15.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д.В. від 05 листопада 2020 року було відкрито виконавче провадження (далі - ВП) № 63521138 з виконання виконавчого листа №757/30515/15, виданого 04 грудня 2019 року.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в рамках здійснення виконавчих дій в цьому ВП № 63521138 за рахунок реалізації майна боржника було частково виконано рішення суду, залишок боргу складає 648 846,47 доларів США.

Також в рамках ВП № 63521138 приватним виконавцем отримано відповідь від Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону, з якої вбачається, що ОСОБА_1 з 05 листопада 2020 року по 22 січня 2024 року дев`ять разів перетинала державний кордон України, що може свідчити про те, що боржником витрачаються значні кошти, які могли бути направлені на погашення заборгованості перед стягувачем.

Постановою приватного виконавця від 07 лютого 2024 року виконавчий лист № 757/30515/15-ц в рамках ВП № 63521138 повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

15 березня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Гненним Д.А. винесено постанову про відкриття ВП № 74466706 з виконання цього ж виконавчого листа №757/30515/15, виданого 04 грудня 2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. від 15 березня 2024 року в межах ВП № 74466706 накладено арешт на майно боржника в межах суми заборгованості та накладено арешт на кошти боржника, що містяться на рахунках, відкритих боржником в банківських установах України.

З метою виявлення майна, що зареєстроване за боржником на праві приватної власності та встановлення його місця знаходження, приватним виконавцем в рамках ВП № 74466706 направлено запити до державних установ та органів.

Так, згідно з відповіддю ДФС боржник не має відкритих рахунків. Відповідно до відповіді фінансових установ встановлено, що кошти на рахунках боржника відсутні.

Згідно з повідомлення Головного управління Держпраці у Донецькій області боржник не є власником будь-яких технологічних транспортних засобів.

У відповідності до повідомлення Головного управління Держпродспоживслужби боржник не має зареєстрованих тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо - будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів.

Згідно з відповіддю з Регіонального сервісного центру за боржником не зареєстровані транспортні засоби.

З відповіді з Державної інспекції архітектури та містобудування України слідує, що інформації, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, за боржником не виявлено.

Згідно з відповіддю з Національної комісії цінних паперів та фондового ринку за боржником відсутні серед власників пакетів голосуючих акцій.

У відповідності до інформації, наданими обласними управліннями Держгеокадастру, земельні ділянки боржником не реєструвалися.

Отже сукупність наявних у справі доказів свідчить про те, що з метою примусового виконання виконавчого листа №757/30515/15, виданого 04 грудня 2019 року приватним виконавцем вчинялись дії та вживались усі можливі заходи для реального, своєчасного ефективного виконання судового рішення, боржник самостійно борг не сплачує.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що з дати останнього платежу на погашення заборгованості в рамках ВП № 63521138 (07 лютого 2024 року) та станом на день звернення приватного виконавця до суду з даним поданням в рамках ВП № 74466706 (15 листопада 2024) боржником ОСОБА_1 жодних дій для реального, фактичного та в повному обсязі або частково виконання постанови Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року у справі №757/30515/15-ц та виданого на її виконання виконавчого листа, не вчинено.

Із жодними заявами боржник до приватного виконавця не зверталася, про зміну адреси не повідомляла.

З матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Проте виїздом приватного виконавця було встановлено, що за даною адресою відсутній житловий будинок.

Також виїздом приватного виконавця від 16 жовтня 2024 року за місцем фактичного проживання боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , для перевірки майнового стану, було встановлено, що двері у квартиру зачинено, на дзвінки вхідні двері квартири ніхто не відчиняє, про що було складено відповідні акти.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Частинами 1- 4 ст.441 ЦПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з п. 8 ст.19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Отже питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 441 ЦПК України. Враховуючи наведені норми, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України застосовується у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п.9 ч. 2 ст.129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року № 331/8536/17 виклав правову позицію про те, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Отже, установивши, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. перебуває ВП № 74466706 з виконання виконавчого листа №757/30515/15, виданого 04 грудня 2019 року на примусове виконання постанови Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості та залишок боргу складає 648 846,47 доларів США, боржник ОСОБА_1 зобов`язання не виконує і не сприяє виконавцю у вчиненні виконавчих дій та одночасно немає підтверджених ліквідних активів на території України й має можливість здійснювати виїзди за межі України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення подання приватного виконавця.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 була неналежним чином повідомлена про відкриття виконавчого провадження з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.28 Законі України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Як зазначалось вище, 15 березня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Гненним Д.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №74466706.

Копію цієї постанови про відкриття виконавчого провадження, з ідентифікатором для доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням, у тому числі боржнику ОСОБА_1 за адресою, зазначеною у виконавчому документі: АДРЕСА_2 (номер рекомендованої кореспонденції 939) (а.с.32, т.1).

При цьому постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена цінним листом з описом вкладення 15 березня 2024 року.

20 червня 2024 року на електронну адресу приватного виконавця надійшла заява, в якій стягувач повідомив фактичне місце проживання боржника ( АДРЕСА_1 ) (а.с.139-140, т.1).

Встановлено, що з метою належного забезпечення прав боржника приватним виконавцем 21 червня 2024 року додатково було направлено боржнику ОСОБА_1 за вказаною адресою: АДРЕСА_1 , копію постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором для доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, рекомендованим поштовим відправленням (з описом вкладення) боржнику за адресою, зазначеною у заяві стягувача (номер рекомендованої кореспонденції 142) (а.с.29-30, т.1).

Отже, враховуючи вищенаведені факти, колегія суддів вважає, що приватним виконавцем здійснені усі передбачені законом вичерпні дії щодо належного повідомлення боржника про початок примусового виконання рішення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2024 року за вих. № 10927 на адресу реєстрації ( АДРЕСА_3 ) та за можливим місцем фактичного проживання ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_1 надіслано рекомендованими листами виклик приватного виконавця, яким її зобов`язано з`явитися до офісу приватного виконавця 29 жовтня 2024 року об 11:00 год. для надання відомостей та пояснень щодо сплати боргу.

За даними з веб-сайту УДППЗ «Укрпошта» лист з викликом приватного виконавця (ШКІ № 514), який було відправлено за можливим місцем фактичного проживання боржника, яке було повідомлено стягувачем, 22 жовтня 2024 року було отримано боржником за довіреністю (а.с.162, т.1).

Боржник ОСОБА_1 за викликом приватного виконавця не з`явилась, письмових пояснень за фактом невиконання вимог виконавчого документа, декларації про доходи та майно за формою встановленою Міністерством юстиції України, інших документів та відомостей (інформації), перелік яких визначений у виклику виконавця, боржником виконавцю не надав, заяв та/або клопотань про перенесення дати та/або часу прийому не надходило, про що було складено відповідний акт приватного виконавця.

Вказані вище обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 знала про відкрите виконавче провадження та свідомо ухиляється від виконання зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги про неповідомлення ОСОБА_2 про ініціювання розгляду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, колегія суддів вважає маніпулятивними та такими, що не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Тобто повідомлення та участь боржника при розгляді даного подання є необов`язковою, а тому судом не було порушено права боржника на доступ до суду при розгляді подання приватного виконавця.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що приватний виконавець Гненний Д.А. не мав права відкривати виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 04 грудня 2019 року, виданим Печерським районним судом міста Києва у справі № 757/30515/15-ц, так як у боржника відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення.

Як установлено вище, виконавчий лист від 04 грудня 2019 року, виданий Печерським районним судом міста Києва у справі № 757/30515/15-ц перебував на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д.В. у період з 05 листопада 2020 року по 07 лютого 2024 року. Постановою від 05 листопада 2020 року приватним виконавцем Ляпіном Д.В. було відкрито виконавче провадження №63521138. Постановою від 07 лютого 2024 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Згідно з ч.5 ст.37 Законі України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Встановлення нових фактичних обставин при прийнятті рішення про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа, який був повернутий стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», чинним законодавством України не вимагається.

Таким чином, всупереч тверджень скаржника, повторне відкриття виконавчого провадження на підставі документу, який був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», не суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження».

До того ж ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Жодної обставини, передбаченої ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», при прийнятті рішення про відкриття виконавчого провадження №74466706 не існувало, а тому приватним виконавцем Гненним Д.А. було прийнято правомірне рішення про відкриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_2 .

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення подання виконавця, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цвєткова Глєба Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: