СТАРОСИНЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 684/631/24
Провадження № 2/684/52/2025
РІШЕННЯ

іменем України

21 липня 2025 року с-ще Стара Синява

Старосинявський районний суд Хмельницької області в складі:

судді Гринчук С.М.,

за участі секретаря судового засідання Олійник Л.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Урода О.В.,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження в залі суду в с-щі Стара Синява цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 через представника адвоката Урода О.В. звернулася до суду із вказаним вище позовом в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, а саме на транспортний засіб марки «CITROEN» модель C5, д.н.з НОМЕР_1 2007 року випуску та стягнути на її користь половину вартості вказаного автомобіля, що становить 122 678 гривень 88 копійок, а також в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках грошові зобов`язання за кредитними договорами в загальній сумі 47 550 гривень 94 копійки.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2024 року шлюб, укладений 04 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Однак у сторін наявний спір про поділ спільного майна подружжя. Під час шлюбу та спільного проживання однією сім`єю, а саме - 28 квітня 2024 року ОСОБА_2 придбав та зареєстрував транспортний засіб марки «CITROEN» модель C5, д.н.з НОМЕР_1 2007 року випуску, зареєстрований 28 квітня 2023 року. Зазначений автомобіль було придбано за рахунок спільних коштів подружжя.

Також позивач вказує, що у провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває справа №686/17775/24 щодо обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000308 по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч.2 ст.286 КК України. З метою відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_3 позивач в інтересах сім`ї уклала кілька кредитних договорів на загальну суму 47 550 гривень 94 копійки, що підтверджується довідкою про заборгованість від 28 листопада 2024 року №007370217 виданою АТ «Універсал Банк», довідкою №2ВМ66ТТQI4SBTTTT від 28 листопада 2024 року виданою АТ КБ «Приватбанк» та довідкою від 03 грудня 2024 року виданою АТ «УКРСИББАНК». Вказану суму боргу позивач також вважає об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

24 січня 2025 року відповідач ОСОБА_2 надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити повністю в задоволенні позову та заперечив доводи позивача про спільну відповідальність сторін як подружжя щодо повернення боргів, оскільки позивачем не надано жодних доказів того, що кредитні договори були укладені за його згодою або в інтересах сім`ї. Зазначив, що кредитні договори були укладені позивачем без його згоди та виключно в інтересах позивача для власних потреб, в тому числі для купівлі мобільного телефону марки «Apple Iphone». Вказує також на відсутність кредитних договорів, в яких були б зазначені дата укладення договору, істотні умови договору, строк, відсоткова ставка. На думку відповідача, подані позивачем документи не можна вважати належними доказами, бо вони не являються первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують дійсний розмір такої заборгованості. Вказав, що відшкодування шкоди у кримінальному провадженні здійснював виключно за власні кошти, що підтверджується платіжними інструкціями про переказ коштів від 13 жовтня 2023 року у сумі 20 050 гривень та 14 жовтня 2024 року в сумі 30 000 гривень 99 копійок.

Щодо поділу транспортного засобу відповідач зазначив, що оскільки автомобіль «CITROEN» модель C5, 2007 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 , який придбаний в період шлюбу, не відчужений, щодо нього застосовані заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту, тому зазначає, що ніхто не забороняє провести оцінку його вартості, який є спільною власністю та підлягає розподілу, а ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи підлягає визначенню у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості. Вказав, що право власності позивача на 1/2 частину вказаного автомобіля не оспорюється та відповідачем підтримується, твердженням позивача щодо невизнання її права власності на майно вважає неправдивими (арк.спр.100 - 111).

12 березня 2025 року представник позивача адвокат Урода О.В. через підсистему Електронний суд надіслав відповідь на відзив, у якій вказав, що відповідач у відзиві не спростовав належними та допустимими доказами того, що дані кредитні договори укладались не в інтересах сім`ї, а кошти були витрачені на купівлю телефону. Позивач була змушена брати дані кошти у позику, оскільки у відповідача не вистачало коштів, щоб відшкодувати самостійно шкоду потерпілому ОСОБА_3 . Щодо поділу транспортного засобу: відповідач зазначає що він визнає позовні вимоги відповідачки на право власності на 1/2 транспортного засобу, тому позивачкою було подано уточнену позовну заяву із зазначенням у прохальній частині суми стягнення у розмірі 122 678 гривень 88 копійок, як частини компенсації за транспортний засіб «CITROEN» модель C5, д.н.з НОМЕР_1 2007 року випуску. (арк.спр.172-180).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомляла, про час та місце його проведення повідомлена.

Представник позивача адвокат Урода О.В. в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі з підстав, викладених у ньому та у відповіді на відзив, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

06 січня 2025 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову.

Ухвалою судді Старосинявського районного суду Хмельницької області від 09 січня 2025 року вказана вище позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження (арк.спр.92).

05 лютого 2025 року в підготовчому засіданні оголошено перерву у зв`язку з витребуванням документів.

27 лютого 2025 року справу знято з розгляду у зв`язку з зайнятістю судді в іншому провадженні.

10 березня 2025 року оголошено перерву в підготовчому засіданні за клопотанням представника позивача.

Ухвалою суду від 10 березня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України (арк.спр.154).

25 березня 2025 року підготовче засідання відкладено за клопотанням представника позивача.

14 квітня 2025 року справа знята з розгляду у зв`язку з відпусткою судді.

28 квітня 2025 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою всіх сторін по справі.

Ухвалою суду від 06 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті (арк.спр.208).

29 травня 2025 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача.

09 липня 2025 року справа знята з розгляду у зв`язку з неналежним функціонуванням системи технічного запису судових процесів.

Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися.

З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що в позові слід відмовити, зважаючи на таке.

Суд установив, що 04 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 уклала з відповідачем ОСОБА_2 шлюб, який зареєстрований Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №136 (арк.спр.17).

Згідно з рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2024 року у справі № 686/22846/24, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 10 грудня 2024 року, що підтверджується даними ЄДРСР (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123629298).

З витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником зареєстрованого 28 квітня 2023 року транспортного засобу «Citroen» моделі «C5», 2007 року випуску з об`ємом (потужністю) двигуна 1997 см3 (арк.спр.11).

Вартість автомобіля марки марки «Citroen» моделі «C5», 2007 року випуску в розмірі 245 357 гривень 76 копійок позивач визначила під час звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя, як середню ринкову вартість аналогічного автомобіля згідно з відомостями на інтернет-сайті AUTO.RIA, на підтвердження чого представник позивача надав скриншоти з сайту AUTO.RIA (арк.спр.18-19), а також роздруківку із Мінфіну щодо офіційного курсу долара станом на 18 грудня 2024 року (арк.спр.20).

Згідно з наданим відповідачем ОСОБА_2 скріншотом з сайту «AUTO.RIA», вартість автомобілів «Citroen» моделі «С5» 2007 року випуску - 3800 доларів США (арк.спр.107-110).

Згідно з Довідкою Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України №333 від 03 лютого 2025 року, виданою сержанту ОСОБА_2 , підтверджується те, що він дійсно з 09 серпня 2019 року по теперішній час проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 (арк.спр.120). Вказане також підтверджується Посвідченням серії НОМЕР_3 від 21 вересня 2022 року (арк.спр.121).

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя.

До спірних правовідносин суд застосовує такі норми права.

Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частинами першою та другою статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Стаття 71 СК України визначає, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частини другої та третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76,77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З приводу вимог позивача про визнання права власності на частину спільного сумісного майна автомобіль, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами було зареєстровано 04 лютого 2021 року, розірвано 10 грудня 2024 року, спірний автомобіль придбано 28 квітня 2023 року, під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, право на яке сторони мають у рівних частках.

Відповідач не заперечив викладене, в поданому до суду відзиві зазначив, що право власності позивача на частину автомобіля не оспорює та підтримує, твердження позивача про невизнання ним її права власності на спірний автомобіль називає неправдивими.

Позивач та відповідач не домовилися про порядок поділу майна, у зв`язку з наявністю спору про поділ спільного майна позивач звернулася до суду із даним позовом

В силу вимог статті 183 ЦК України, автомобіль є неподільною річчю.

Позивач звернулася до суду з метою поділу неподільної речі - автомобіля, що перебуває у спільній сумісній власності, оскільки набутий за час перебування у шлюбі з відповідачем. Так, позивач, уточнивши позовні вимоги, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, а саме на транспортний засіб марки «CITROEN» модель C5, д.н.з НОМЕР_1 2007 року випуску.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Аналіз вказаної правової норми свідчить про те, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (зокрема, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21).

Оскільки право спільної сумісної власності на транспортний засіб виникло у сторін в силу закону і заперечення про належність вказаного майна на праві спільної сумісної власності у сторін по справі відсутні, позивач не довела порушення його права чи безпосереднього інтересу, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення на її користь половини вартості автомобіля, суд зазначає таке.

Позивач обрала спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення на свою користь вартості належної їй частки спільного майна, що узгоджується із положеннями частини другої статті 16 ЦК України. Так, позивач серед іншого просила суд стягнути на її користь половину вартості автомобіля марки «CITROEN» модель C5, д.н.з. НОМЕР_1 2007 року випуску, що становить 122 678 гривень 88 копійок.

При цьому позивач стверджувала, що вартість частини автомобіля, що є об`єктом спільної сумісної власності її та відповідача, складає 122 678 гривень 88 копійок. Така вартість, як зазначено в позові, визначена позивачем виходячи із середньоринкової ціни спірного транспортного засобу, яка зазначена на сайті AUTO.RIA. При цьому, зокрема, проаналізовано вартість трьох транспортних засобів тієї ж марки та року випуску та встановлено, що середня ціна становить 5866 доларів США (4900+6000+6700/3). Визначаючи вартість спірного автомобіля в гривнях, позивач використала офіційний курс долара станом на 18 грудня 2024 року 41,8271 грн, на підтвердження чого додала скриншот під назвою «роздруківка із Мінфіну» (арк.спр.20), вартість автомобіля в гривнях визначена так: 5866 *41,8271 грн = 245 357 гривень 76 копійок.

Відповідач заперечив таку вартість спірного автомобіля. У поданому до суду відзиві зазначив, що визначаючи середню вартість спірного транспортного засобу з посиланням на сайт AUTO.RIA та додаючи відповідні скриншоти, представник позивача не врахував комплектації, технічного стану, технічних характеристик, таких як тип палива, тип коробки перемикання передач тощо. Зазначив, що на сайті AUTO.RIA є автомобілі "CITROEN" моделі "С5" 2007 року з ціною 3800 доларів США, на підтвердження чого надав скриншоти (арк.спр.107-110). Тому вважає необ`єктивною визначену позивачем середню вартість автомобіля. При цьому, покликаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі №125/2157/19 вказував, що спірний автомобіль не відчужений, щодо нього застосовані заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту, тому відсутня заборона провести оцінку вартості саме цього транспортного засобу. Вважає що ринкова вартість спірного автомобіля визначається у разі його відчуження одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв?язку з цим - неможливістю встановлення його дійсної вартості.

З приводу викладених вимог та заперечень, суд зазначає таке.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а в разі недосягнення згоди - з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли під час розгляду вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 вказувала, що з метою захисту порушеного права власності одного з подружжя при відчуженні іншим з подружжя спільного майна без отримання відповідної згоди, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15 дійшов висновку про те, що у разі неможливості встановлення дійсної вартості майна (транспортного засобу) визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Отже, вартість автомобіля, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, а у випадку його відчуження та у зв`язку з цим неможливістю визначити його дійсну вартість - виходячи із ринкової вартості подібного за своїми якостями автомобіля.

За приписами частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Сторони з вартістю спірного автомобіля згоди не дійшли, з клопотанням про призначення експертизи для встановлення дійсної вартості автомобіля до суду не звертались, хоча право подати таке роз`яснено судом в підготовчому судовому засіданні, самостійно до експерта сторони не звертались, оцінка вартості автомобіля - не проводилася, у зв`язку з чим дійсна вартість спірного автомобіля не визначена, тому суд, виходячи із положень частини першої статті 81 ЦПК України вважає вимоги позивача в цій частині не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про поділ грошових зобов`язань.

В позовній заяві позивач стверджувала, що під час перебування у шлюбі уклала в інтересах сім`ї декілька кредитних договорів, а саме: для відшкодування шкоди потерпілому у кримінальному провадженні. Обґрунтовуючи заявлену вимогу, позивач зазначила, що у провадженні Хмельницького міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення відповідача за ч.2 ст.286 КК України. Потерпілим у даному провадженні є ОСОБА_3 , який внаслідок ДТП, у вчиненні якої обвинувачується ОСОБА_2 , отримав тілесні ушкодження. З метою забезпечення можливості відповідача відшкодувати шкоду потерпілому, на його прохання, як про це вказував у судовому засіданні представник позивача, уклала кредитні договори в різних банківських установах. Загальна сума заборгованості за кредитними договорами, укладеними позивачем в інтересах сім`ї 47 550 гривень 94 копійки. Адвокат Урода О.В. в судовому засіданні пояснив, що загальний розмір заборгованості визначено шляхом арифметичної дії додавання сум заборгованостей по всіх кредитних договорах, визначених у виписках по рахунках. Вказував також, що на підтвердження наявності такого кримінального провадження та виникнення майнової шкоди позивач надала ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2023 року, згідно з якою було накладено арешт з тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування транспортний засіб марки «Citroen» моделі «С5» д.н.з. НОМЕР_1 (арк.спр.15-16).

На підтвердження викладеного позивач додала такі докази.

Згідно з Довідкою про заборгованість від 28 листопада 2024 року виданою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» встановлено, що ОСОБА_1 за рахунком № НОМЕР_4 , відкритим 17 липня 2023 року, має заборгованість, яка станом на 28 листопада 2024 року становить 12 329 гривень 97 копійок; сума заборгованості до повного погашення становить 1 932 гривні, кількість платежів 20, сума щомісячного платежу 483 гривні, дата (арк.спр.12).

Відповідно до Довідки, виданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №2ВМ66ТTQI4SBTTTT від 28 листопада 2024 року, ОСОБА_1 станом на 28 листопада 2024 року має заборгованість перед банком на суму 16 471 гривня 05 копійок за карткою Універсальна № НОМЕР_5 , Угода №SAMDNWFC5 від 23 грудня 2019 року (арк.спр.13).

Відповідно до Договору-Анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) №0 від 11 травня 2024 року АТ «УКРСИББАНК» на підставі наданих ОСОБА_1 відповідно до вимог законодавства України документів відкриває та обслуговує на умовах тарифного плану «Картка з лімітом для своїх», розміщеного на сайті https://ukrsibbank.com/cards-category/revolver-credit-card й на інформаційних стендах у приміщеннях установ банку, поточний рахунок № НОМЕР_6 у національній валюті України. Дата відкриття карткового рахунку 11 травня 2024 року. Ліміт кредитування встановлюється у розмірі 34100 гривень. Кредит надається клієнту без застави. Строк дії кредитування з дати укладення договору по 05 червня 2026 року (арк.спр.140-149).

Відповідно до Довідки АТ «УКРСИББАНК» від 03 грудня 2024 року ОСОБА_1 має заборгованість за Договором №0 від 11 травня 2024 року в сумі 18 749 гривень 92 копійки (арк.спр.14).

Випискою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по картці № НОМЕР_5 і додатковим рахункам договору SAMDNWFC5 від 23 грудня 2019 року за період 01 січня 2023 року 20 грудня 2024 року підтверджується факт користування рахунком та встановлено, що баланс на кінець періоду становить - 15 997 гривень 67 копійок, усього витрат 48 913 гривень 40 копійок, усього надходжень 32 915 гривень 73 копійки. Виписка містить інформацію про цільові та нецільові надходження у вказаний період, витрати, серед іншого щодо магазинів та інтернету, перекази, інше (арк.спр.23-24).

Згідно з рухом коштів по картці № НОМЕР_4 від 20 грудня 2024 року, сформованій АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» за період з 16 червня 2023 року до 20 грудня 2024 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 20 грудня 2024 року становить 13 181 гривня 03 копійки (арк.спр.25-28).

Тобто, вказані документи підтверджують, що 23 грудня 2019 року між позивачем та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір, заборгованість за яким станом на 28 листопада 2024 року за період з 01 січня 2023 року до 20 грудня 2024 року становить 32 915 гривень 73 копійки.

11 травня 2024 року (у період перебування в шлюбі) позивач уклала кредитний договір з АТ «УКРСИББАНК», заборгованість за яким станом на 03 грудня 2024 року становить 18 749 гривень 92 копійки.

Окрім того, у період перебування в шлюбі (за матеріалами справи з 16 червня 2023 року до 20 грудня 2024 року) позивач користувалася кредитними коштами за договором, укладеним з АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» та має заборгованість.

Відповідач у відзиві заперечив укладення позивачем кредитних договорів в інтересах сім`ї, стверджував, що кредитні договори позивач укладала без його згоди та виключно для власних потреб, серед іншого для купівлі мобільного телефону. Вказував, що відшкодування шкоди потерпілому у кримінальному провадження здійснював виключно за власні кошти, на підтвердження чого надав Платіжну інструкцію №P24AD1835 від 13 жовтня 2023 року на суму 20050 гривень (арк.спр.105) та квитанцію АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Відділення «Хмельницьке №1» від 14 жовтня 2024 року підтверджується факт перерахування ОСОБА_4 коштів в сумі 30050 гривень 99 копійок (арк.спр.106), платником за якими є ОСОБА_2 .

Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2022 року у справі № 245/9244/17 дійшов висновків, що виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого з подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 07 вересня 2016 року в справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18).

Виконання крежитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого з подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України. Водночас, кошти, отримані в борг одним з подружжя та використані не в інтересах, не можуть бути стягнуті з іншого подружжя солідарно на підставі статті 65 СК України. Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №752/7501/18.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності дослідження чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики, такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі №607/2831/16-ц, від 09 січня 2020 року у справі №367/7110/14-ц.

Матеріалами справи підтверджено наявність у позивача кредитних зобов`язань та заборгованості за ними, проте жодним чином не доведено використання кредитних коштів в інтересах сім`ї, зокрема, як на то вказувала позивач на виплату майнової шкоди потерпілому, не встановлено таке і в судовому засіданні. Вказане спростовано також наданими відповідачем квитанціями про перерахунок коштів ОСОБА_4 . Не доведено також належними та допустимими доказами та не встановлено в судовому засіданні те, що кредитні коши використано позивачем не у власних інтересах.

Відтак, відсутні підстави для задоволення вказаної вимоги.

Оскільки на підставі належним чином оцінених доказів суд дійшов висновку, що позивач не довела належними та допустимими доказами своїх вимог, у задоволені позову слід відмовити.

Згідно з частинами 9,10 статті 158 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, підлягають скасуванню застосовані згідно з ухвалою суду від 06 січня 2025 року заходи забезпечення позову. Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у позові відмовлено, суд покладає судові витрати, понесенні позивачем, на останнього.

Керуючись статтями 2, 12, 81, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Старосинявського районного суду Хмельницької області від 06 січня 2025 року, якою накладено арешт на транспортний засіб «Citroen» моделі «C5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, який зареєстрований 28 квітня 2023 року за ОСОБА_2 ( НОМЕР_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_9 .

Повне судове рішення складено 21 липня 2025 року.

Суддя С.М. Гринчук