Провадження № 2/643/1025/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судових засідань Ісоєва К.М., представника позивача адвоката Стрілець О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою адвоката Стрілець Олени Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району міста Харкова, Салтівської державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа: ОСОБА_2 , про зняття арешту з квартири

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

Адвокат Стрілець О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 (позивач), просить зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , скасувавши обтяження № 1227741 у Єдиному реєстрі заборон нерухомого майна.

Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

Згідно з Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 17.01.1994, Квартира на праві спільної власності належить позивачу та її чоловіку ОСОБА_2 . У зв`язку із втратою оригіналу свідоцтва 28.08.2023 ОСОБА_2 розмістив відповідне оголошення в газеті «Харківський кур`єр», після чого звернувся до Управління комунального майна та приватизації з заявою про видачу дублікату свідоцтва. Проте 25.09.2023 ним отриманий лист за підписом заступника начальника відділу приватизації житлового фонду Брусенцової Я.В. про зняття цього питання з розгляду через те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є відомості про об`єкт нерухомого майна за адресою Квартири, а саме арешт нерухомого майна. У зв`язку з тим, що ніякої інформації щодо будь-яких цивільних, кримінальних або адміністративних справ стосовно позивача не було, остання звернулась до Салтівської державної виконавчої служби у місті Харкові з проханням з`ясувати обставини накладення арешту на житло позивача та його скасування. 02.11.2023 позивачем отримано повідомлення № 147250, в якому надана інформація щодо відсутності виконавчих проваджень відносно позивача. Пізніше з`ясувалося, що згідно рішення Московського районного суду міста Харкова від 05.05.2003 за позовом Управління соціального захисту населення та праці Московської ради м. Харкова з позивача стягнуто на користь відділу субсидій Московської районної адміністрації переплачену субсидію в розмірі 1208,76 грн., про що позивачу не було відомо. 22.11.2023, виконуючи рішення суду, позивач сплатила зазначену суму. Оскільки рішення суду було виконане, позивач звернулася до Салтівської державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про зняття арешту, але 14.12.2023 отримала лист за № 147250, аналогічний тому, який отримав чоловік позивача, в якому було зазначено, що виконавчого провадження відносно позивача немає, а для скасування арешту необхідно звернутись до суду.

Основні процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 18.11.2024 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня вручення ухвали.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 20.05.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Позиція учасників справи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі.

Представник Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

13.01.2025 представником відповідача Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради надано відзив на позовну заяву, в якому останній просив скасування обтяження № 1227741 у Єдиному реєстрі заборон нерухомого майна. Зазначив, що ОСОБА_1 повернуто надміру виплачені кошти житлової субсидії в розмірі 1208,76 грн., які були стягнуті згідно з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.05.2003.

Представник відповідача - Салтівської державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином.

Основні фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

07.03.1965 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Згідно з Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 15.01.2024, за адресою Квартири зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Як вбачається з листа Салтівської державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 147250 від 14.12.2023, відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом МЮУ 2274/5 від 25.12.2008, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки. У відділу відсутні підстави для зняття обтяження № 1227741, зареєстрованого на підставі повідомлення № 15707 від 02.07.2004.

Відповідно до листа Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ВК ХМР № 5390 від 25.09.2023, Свідоцтво про право власності на житло видане 17.01.1994 Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, реєстраційний номер 5-94-10520, за адресою Квартири на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . Відповідно до оголошення, розміщеного у газеті «Харківський кур`єр» від 28.08.2023, зазначено, що втрачене свідоцтво про право власності на житло, реєстраційний номер НОМЕР_2 від 17.01.1994, видано на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , за адресою Квартири, що не відповідає втраченому свідоцтву про право власності на житло. В заяві про видачу дубліката свідоцтва про право власності від 30.08.2023 зазначена адреса: АДРЕСА_2 , що не відповідає втраченому свідоцтву про право власності на житло. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (№ 345115867 від 04.09.2023) у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є відомості про об`єкт нерухомого майна за адресою Квартири, а саме: арешт нерухомого майна, квартира, частина квартири, адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обтяження: 1227741, підстава обтяження: повідомлення, 15707, 02.07.2004, ВДВС Московського району м. Харкова.

З Технічного паспорту на Квартиру вбачається, що замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_2 .

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна шодо об`єкта нерухомого майна № 367609286 від 27.02.2024, Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою накладене обтяження у виді арешту Квартири, зареєстроване за № 1227741 від 09.08.2004, власник: ОСОБА_1 ; підстава обтяження повідомлення 15707, 02.07.2004, ВДВС Московського району м. Харкова.

Відповідно до Повідомлення про накладення заборони відчуження об`єктів нерухомого майна № 15707 від 02.07.2004, постановою ВДВС Московського району м. Харкова серії АА № 584531 від 02.07.2004 накладено арешт на Квартиру.

Судом досліджені матеріали цивільної справи № 643/250/24, в межах якої на підставі ухвали суду було отримано вказане вище Повідомлення про накладення заборони відчуження об`єктів нерухомого майна № 15707 від 02.07.2004.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 05.05.2003 у справі № 2-29113 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Відділу субсидій Московської районної державної адміністрації переплачену субсидію в розмірі 1208,76 грн.

Як вбачається з квитанцій до платіжних інструкцій від 22.11.2023, ОСОБА_1 сплатила на користь УСНЗтаП Московського району грошові кошти в розмірі 1208,76 грн. в якості повернення надміру виплачених коштів житлової субсидії та на користь держави держмито в сумі 51,00 грн. за вказаним вище рішенням суду.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

За частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для скасування реєстрації обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили.

Суд зобов`язаний керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів. Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 385/321/20, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 661/2532/17, від 11.08.2021 у справі № 723/826/19, від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16, від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.11.2019 у справі № 905/386/18 зауважила, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

І хоча вказаний вище висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи в порядку господарського судочинства, суд враховує, що в іншій постанові від 05.05.2020 у цивільній справі № 554/8004/16-ц Велика Палата Верховного Суду посилалась на вказаний вище висновок вже під час розгляду цивільної справи і також зазначила, що «відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (див. постанову від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (пункти 39, 62))».

У постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 320/9049/18 зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому процесуальний статус відповідача і третьої особи за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками є різними.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19).

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Такий спосіб захисту порушеного права, як звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна, прямо передбачений чинним законодавством України.

Судом з досліджених доказів встановлено, що арешт на Квартиру, в якій зареєстрована за місцем проживання позивач ОСОБА_3 , накладений на підставі повідомлення ВДВС Московського району м. Харкова.

З матеріалів справи також вбачається, що арешт накладений у зв`язку з виконанням рішенням Московського районного суду міста Харкова від 05.05.2003 у справі № 2-29113, згідно з яким з ОСОБА_3 на користь Відділу субсидій Московської районної державної адміністрації стягнуто переплачену субсидію в розмірі 1208,76 грн.

З досліджених доказів судом встановлено, що вказане вище рішення Московського районного суду міста Харкова від 05.05.2003 виконане в повному обсязі.

Доказів, які б свідчили, що арешт накладений ВДВС Московського району м. Харкова на інших підставах, судом не отримано.

Суд також звертає увагу, що арешт накладений в 2004 році. З моменту накладення арешту пройшов тривалий час понад 20 років. Існування нескасованого арешту Квартири у виконавчих провадженнях, виконавчі дії по яким тривалий час не проводяться та матеріали яких вже знищені, суперечить вимогам справедливості, добросовісності та розумності цивільного судочинства.

За таких обставин, розглядаючи справу на підставі наданих суду доказів та стандарту доказування більшої переконливості, а також ураховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для скасування арешту Квартири.

У позовних вимогах, пред`явлених до Салтівської державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), суд відмовляє, оскільки вказана особа є неналежними відповідачем у справі.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Позов адвоката Стрілець Олени Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району міста Харкова, Салтівської державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа: ОСОБА_2 , про зняття арешту з квартири задовольнити частково.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , скасувавши обтяження вказаної квартири у виді арешту нерухомого майна, накладене на підставі повідомлення 15707, 02.07.2004, ВДВС Московського району м. Харкова, реєстраційний номер обтяження 1227741.

У задоволенні позовних вимог, пред`явлених до Салтівської державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Крівцов