Справа № 521/8843/25
Провадження № 4-с/521/54/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2025 року Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мазун І. А,

за участю секретаря судового засідання Гриневич І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа Хаджибейський ВДВС у м. Одесі Південного МУ Міністерства юстиції (м. Одеса) на дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

До Хаджибейського районного суду міста Одеси звернувся представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 із скаргою протиправні дії державного виконавця, заінтересована особа Хаджибейський ВДВС у м. Одесі Південного МУ Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просив: поновити ОСОБА_1 (її представнику) строк на подання даної скарги, визнати неправомірними дії Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з майна заявника та зобов?язати зняти арешт з квартири під АДРЕСА_1 , яка складається з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень, загальною площею 31,5 кв .м., в т.ч. житловою площею 17,3 кв. м., накладений згідно Постанови Державного виконавця Демченко О. В. Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (на теперішній час - Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) „Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження" від 10 червня 2014 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що на виконанні у Другому Малиновському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (на теперішній час - Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження №43340491 з примусового виконання виконавчого листа № 521/1161/13-ц, виданого 08.08.2013р. Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 377 145,48 грн., за яким 10.06.2014 року старшим державним виконавцем Демченко О.В. було винесено постанову про накладення арешту на все майно та оголошено заборону на відчуження всього майна ОСОБА_3 , 1980 р.н., РНОКПП - НОМЕР_1 , паспорт номер НОМЕР_2 , виданий 13.07.2021 року органом номер 5114, запис номер 228. Виконавче провадження було пов?язане із стягненням боргу, який виник через те, що 01.12.2011 року колишній чоловік ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , взяв у борг грошові кошти строком до 22.04.2014 року на розвиток бізнесу.

18.06.2013 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено заочне рішення про задоволення позову в повному обсязі та стягнення боргу в рівних частинах з ОСОБА_3 та її колишнього чоловіка. В зв?язку із цим на усе майно ОСОБА_3 було накладено арешт. Враховуючи те, що ніякого майна у власності ОСОБА_6 на той момент не було, питання накладення арешту не порушувало жодних прав. Певний час виконавчий лист був на виконанні, однак через відсутність коштів та майна не був виконаний і стягнення не відбулось. Як наслідок, 25.12.2014 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на момент прийняття рішення (далі - Закон).

Повторно зазначений виконавчий документ перебував на примусовому виконанні у відділі в рамках виконавчого провадження № 48584461, за яким 22.09.2016 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону у редакції, чинній на момент прийняття рішення.

Відповідно до листа Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), матеріали вказаних виконавчих проваджень знищено у зв?язку із закінченням строку зберігання, встановленого Правилами ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5.

20.12.2023 року ОСОБА_7 отримала у власність (в дарунок) від свого нинішнього чоловіка квартиру під АДРЕСА_1 , яка складається з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень, загальною площею 31,5 кв.м., в т.ч. житловою площею 17,3 кв.м. згідно договору дарування, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1345.

Після отримання квартири в дарунок, виявилось, що ОСОБА_1 не може нею розпорядитись через наявність накладеного арешту на все майно.

Як з`ясувалося, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2013 року заяву відповідачів про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 521/1161/13-ц - задоволено. Заочне рішення від 18 червня 2013 року - скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Цими питаннями займався колишній чоловік, тому деталі розгляду справи заявнику не були відомі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2014 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про стягнення боргу - залишено без розгляду. Відомостей про оскарження зазначеної ухвали суду матеріали справи не містять.

Учасники справи в призначене судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 477 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено її права чи свободи.

Судом встановлено, що до суду звернувся ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої 31 січня 2025 року ОСОБА_9 , другим секретарем з консульських питань Посольства України у Королівстві Норвегія, зареєстрованої в реєстрі за № 572/113. (а.с. 35,36)

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 16.06.2021 року Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1167, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 16.06.2021 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 . (а.с. 48)

Встановлено, що 18.06.2013 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено заочне рішення згідно якого позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про стягнення боргу задоволено у повному обсязі. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 373 617,48 грн. (триста сімдесят три тисячі шістсот сімнадцять) гривень 48 копійок. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору у розмірі 3 528,00 грн. (три тисячі п`ятсот двадцять вісім гривень 00 копійок). (а.с. 3868-71)

Як вбачається з матеріалів справи, 08.08.2013 року Малиновським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист №521/1161/13-ц про стягнення в рівних частках з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 373 617,48 грн. (триста сімдесят три тисячі шістсот сімнадцять) гривень 48 копійок та суми сплаченого судового збору у розмірі 3 528,00 грн. (три тисячі п`ятсот двадцять вісім гривень 00 копійок). (а.с. 46-47)

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2013 року заяву відповідачів про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 521/1161/13-ц - задоволено. Заочне рішення від 18 червня 2013 року - скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. (а.с. 65-66)

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2014 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про стягнення боргу - залишено без розгляду. (а.с. 67)

Відомостей про оскарження зазначеної ухвали суду матеріали справи не містять.

Відповідно до листа Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 583/Н-72-03/03.2-06 від 31.01.2024 року вбачається, що на виконанні у Другому Малиновському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (на теперішній час - Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження №43340491 з примусового виконання виконавчого листа № 521/1161/13-ц, виданого 08.08.2013р. Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 377 145,48 грн., за яким 25.12.2014 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на момент прийняття рішення (далі - Закон). Повторно зазначений виконавчий документ перебував на примусовому виконанні з відділі в рамках виконавчого провадження № 48584461, за яким 22.09.2016р. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону у редакції, чинній на момент прийняття рішення. (а.с. 43-44)

Відповідно до листа Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 40449 від 27.03.2025 року, вбачається, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 43340491 з примусового виконання Виконавчого листа від 08.08.2013 року № 521/1161/13-ц, Суб?єкт, що видав ВД: Малиновський районний суд м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 377145,48 грн.. 25.12.2014 року виконавче провадження завершено на підставі п.10 ч. 1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження»(редакція до 02.06.2016 року). Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 01 січня року, наступного за роком завершення їх діловодством (наприклад, обчислення строку зберігання виконавчого провадження, яке завершене (виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання) у 2016 році, починається з 01 січня 2017 року. Виконавче провадження № 43340491 знищено 2018 році. (а.с. 45)

Встановлено, що 20.12.2023 року ОСОБА_7 отримала у власність (в дарунок) від свого нинішнього чоловіка квартиру під АДРЕСА_1 , яка складається з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень, загальною площею 31,5 кв.м., в т.ч. житловою площею 17,3 кв.м. згідно договору дарування, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1345. (а.с. 31)

Після отримання квартири в дарунок, виявилось, що ОСОБА_1 не може нею розпорядитись через наявність накладеного арешту на все майно.

Відповідно до інформації з державного реєстру від 03.03.2024 року № 368232518 вбачається, що накладено арешт на все нерухоме майно постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 43340491, виданий 10.06.2014р., видавник: другий Малиновський ВДВС Одеського МУЮ, Старший державний виконавець Демченко О.В.. (а.с.72-74)

Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства, зокрема є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як роз`яснено у п.20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі по тексту - Закон) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 10 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 № 1404-VIII скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, в даному випадку спірні правовідносини регулюються ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Норми ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV містять комплекс дій обов`язкового характеру, які повинен вчиняти державний виконавець в процесі виконання рішення.

Одним із його заходів є звернення стягнення на майно боржника, яке відповідно до ч.1 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувану уразі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Пунктом 4.10.2 Інструкції про проведення виконавчих дій № 74/5 від 15 12.1999 (у редакції чинній, станом на повернення виконавчого документа стягувачу) визначено, що якщо державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника у виконавчому провадженні, то у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, з вказаних норм закону та положень інструкції слідує, що повернення стягувачу виконавчого документа, має наслідком винесення відповідної постанови, у якій має бути вирішено питання про скасування арешту.

Водночас такі дії державним виконавцем вчинені не були. У постанові не було вказано про зняття арешту з нерухомого майна боржника, у зв`язку з чим обтяження такого майна досі зберігається. Отже має місце порушення з боку державного виконавця вимог Закону та вказаної Інструкції.

Таким чином, подальше накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння своїм майном та обмежує права ОСОБА_1 , позбавляє її можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності майном.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22 дійшов висновку, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови повернення виконавчого документа стягувачу до 8 березня 2011 року (дата набрання чинності новою редакцією Закону № 606-XIV), знищення виконавчого провадження за закінченням строку його зберігання та відсутність майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 316, 317 ЦК України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно ч. 2 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Суд вважає за можливе поновити ОСОБА_1 строк на подання вищевказаної скарги до суду, оскільки судом достовірно встановлено, що у зв?язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України моя ОСОБА_1 була змушена виїхати з м. Одеси до Королівства Норвегії, де вона перебуває на даний час, як біженець, тому вона не може належним чином захистити свої права. Даний факт підтверджується копією закордонного паспорта скаржника ОСОБА_1 (а.с. 60-64)

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 76-81, 83, 89, 258-261, 352-354, 447-453 ЦПК України, ст.ст.39, 40, 56, 59, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання скарги.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа Хаджибейський ВДВС у м. Одесі Південного МУ Міністерства юстиції (м. Одеса) на дії державного виконавця задовольнити.

Визнати неправомірними дії Хаджибейського (раніше Малиновського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 .

Зобов?язати Хаджибейський (раніше Малиновський) відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з квартири під АДРЕСА_1 , яка складається з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень, загальною площею 31,5 кв .м., в т.ч. житловою площею 17,3 кв. м., накладений згідно Постанови Державного виконавця Демченко О. В. Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (на теперішній час - Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» від 10 червня 2014 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду виготовлено 11 липня 2025 року.

Суддя І.А. Мазун