Номер провадження 2/754/220/25
Справа №754/5040/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

16 липня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Буша Н.Д.,

секретарів с/з Шклярської К.Ю., Поліщук Д.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості, які в ході розгляду справи було уточнено та просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 14 193,17 дол. США за кредитно - заставним договором №К2Х6А800000179 від 26 червня 2008 року.

Ухвалою суду від 26.04.2024 року прийнято позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - до розгляду та відкрито провадження у справі.

14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») на Акціонерне товариство комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Представник позивача надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до ч.11 ст. 128 ЦПК України. Заяв, клопотань з процесуальних питань та відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.

За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов до таких висновків.

Встановлено, що 26.06.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір К2Х6А800000179. Відповідно до укладеного кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 14 015,29 дол. США на термін до 25.06.2013 року, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

У зв`язку з порушенням зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду про стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитно-заставним договором № К2Х6А800000179 від 26 червня 2008 року у розмірі 90 197,81 дол. США, що за курсом Національного банку України на 23 березня 2016 року складає 2 354 162,74 грн.

Склад заборгованості, який був заявлений до стягнення в позовній заяві складається: заборгованості за кредитом у розмірі 11 513,53 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 6 273,12 доларів США; заборгованості з комісії за користування кредитом у розмірі 4 609,04 доларів США; пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у розмірі 63 497,86 доларів США; 9,58 доларів США штрафу (фіксована частина) та 4 294,68 доларів США штрафу (процентна складова).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 січня 2020 року відмовлено у задоволенні первісного позову та задоволено зустрічні позови. Визнано припиненою поруку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договорами поруки від 26 червня 2008 року, укладеними з АТ КБ «ПриватБанк».

АТ КБ "ПриватБанк" оскаржило зазначене рішення в частині заборгованості в розмірі 14 193,17 доларів США.

Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2011 року у цивільній справі №2-5413/09 про звернення стягнення на предмет застави встановлено, що станом на 07.05.2009 року відповідач ОСОБА_1 , мав загальну заборгованість у розмірі 16 538,19 дол. США, що у гривневому еквіваленті складає 127 602,07 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 13 702,95 дол. США; за відсотками за користування кредитом у розмірі 1 259,24 дол. США; заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 404,54 дол. США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 353,07 дол. США, а також штрафні санкції в сумі 818,39 дол. США.

06.09.2012 року здійснена добровільна реалізація автомобіля на підставі доручення, сума від реалізації автомобіля зарахована на рахунок в розмірі 4 378.83 дол. США. Таким чином, рішення суду щодо звернення стягнення виконано в добровільному порядку, проте суми, отриманої від реалізації автомобіля виявилось недостатньо для погашення заборгованості.

Відповідно до виписки по рахунку, зарахування коштів від реалізації предмета застави відбулося 06.09.2012 року в наступному порядку: 2 189,42 доларів США на прострочене тіло кредиту; 155,60 доларів США на погашення пені; 1 968,22 доларів США погашення штрафу; 65,59 доларів США погашення заборгованості.

Таким чином, тіло кредиту 13 702,95 дол. США зменшено на 2 189,42 доларів США та становить - 11513,53 дол .США (13702,95 дол. США - 2189,42 дол. США).

Заборгованість, яка була заявлена позивачем до стягнення станом на 23.03.2016 року становила: заборгованості за кредитом у розмірі 11 513,53 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 6 273,12 доларів США; заборгованості з комісії за користування кредитом у розмірі 4 609,04 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором в розмірі 63 497,86 доларів США; 9,58 доларів США штрафу (фіксована частина) та 4 294,68 доларів США штрафу (процентна складова).

Постановою Верховного суду від 05.04.2023 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 24.11.2020 року в частині вирішення первісного позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 - скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21.01.2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 24.11.2020 року в частині вирішення первісного позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 змінено.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21.01.2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 24.11.2020 року в частині вирішення зустрічних позовів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання зобов`язань за договорами поруки припиненими скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені зустрічних вимог було відмовлено.

Крім того, у вказаній постанову Верховним судом було зазначено,що "Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову з посиланням на набуття АТ КБ «ПриватБанк» права власності на предмет застави відповідно до заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2011 року у справі № 2-5413/09, яким у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на заставне майно, суди попередніх інстанцій вказаних правових норм не врахували, не з`ясували, чи виконано таке рішення суду і яка сума боргу та за якими платежами зарахована на погашення заборгованості за кредитно-заставним договором у разі його виконання, не перевірили, чи залишилась сума боргу та у якому розмірі після реалізації такого майна. Отже, суди попередніх інстанцій не з`ясували розміру заборгованості за кредитно-заставним договором, не перевірили період, за який вона нарахована, тому дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні первісного позову, пред`явленого до ОСОБА_1 , з підстав його необґрунтованості."

Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що банком оскаржено рішення в суді апеляційної та касаційної інстанції лише в частині 14 193,17 доларів США, з яких 11 513,53 дол.США це тіло кредиту та 2 679.64 дол.США відсотки, питання обсягів стягнення обмежується саме цією сумою - 14 193,17 доларів США, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Згідно із ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно із частинами 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, у разі укладення договору, кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Декретом № 15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Для цілей цього Декрету надалі під термінами: «валюта України» розуміється як власне валюта України, так і платіжні документи та інші цінні папери, виражені у валюті України; «іноземна валюта»: розуміється як власне іноземна валюта, так і банківські метали, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті або банківських металах; «валютні операції»: операції, пов`язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; «резиденти»: фізичні особи (громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства), які мають постійне місце проживання на території України, у тому числі ті, що тимчасово перебувають за кордоном; «нерезиденти»: фізичні особи (іноземні громадяни, громадяни України, особи без громадянства), які мають постійне місце проживання за межами України, в тому числі ті, що тимчасово перебувають на території України.

У ст. 2 цього Декрету вказано, що резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Резиденти мають право бути власниками також валютних цінностей, що знаходяться за межами України, крім випадків, передбачених законодавчими актами України.

Резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

У ст. 5 Декрету № 15-93 визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ.

У ч. 4 названої статті перераховано випадки, у разі яких індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Одночасно, правову позицію про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Враховуючи вищенаведене, позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-283, 352, 354 ЦПК України, ст.ст 192, 524-526, 530, 533, 551, 611, 624, 625, 629, 634, 1054 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» () заборгованість в розмірі 14 193,17 дол. США за кредитно - заставним договором №К2Х6А800000179 від 26 червня 2008 року та витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 828,11 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.07.2025 року.

Суддя Н.Д.Буша