Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2405/21 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №279/2405/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 липня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А. в м.Коростені,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача заборгованість станом на 13 квітня 2021 року за договором про надання банківських послуг від 21 січня 2011 року №193615866 в сумі 15 850,75 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 12 777,52 грн; заборгованості за простроченими процентами - 3 073,23 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписав анкету-заяву від 21 січня 2011 року та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань із повернення отриманого кредиту, утворилася зазначена вище заборгованість.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 липня 2021 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 12 777,52 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту. Вирішено питання судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 через представника адвоката Барановського І.І. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що сторонами не укладений договір про використання електронного платіжного засобу. Крім того, заборгованість нарахована після закінчення строку дії кредитного договору, оскільки договір укладений 21 січня 2011 року, а станом на 20 січня 2012 року (останній день за спливом 12 місяців) відповідач не отримував нової платіжної карти та додатково гроші не видавалися. Відповідач не виконав умов кредитного договору, а тому кредитний договір не продовжив свою дію та банк мав надати розрахунок станом на 20 січня 2012 року. Також позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення заборгованості у 2021 році, тобто із пропуском строку позовної давності. Наголошено й на тому, що банк протиправно нарахував комісію та застосував подвійну відповідальності. Посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг є неприпустимим, оскільки такі документи не містять підпису відповідача та до матеріалів справи не надано доказів ознайомлення ОСОБА_1 із ними.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1 із метою отримання банківських послуг 21 січня 2011 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку (а.с.16).

У анкеті-заяві зазначено про те, що ОСОБА_1 згоден із тим, що анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Одночасно у анкеті-заяві зазначається, що ОСОБА_1 ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Має місце у заяві й застереження про те, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. та відповідач зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

У заяві позичальника від 21 січня 2011 року вибрана опція кредитний ліміт у розмірі 10 000 грн та платіжна картка «Кредитка «Універсальна».

Додатково ОСОБА_1 особисто 21 січня 2011 року підписана довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», у якій прописані, зокрема, наступні істотні умови договору: тип кредитної лінії - поновлювана; пільговий період - 30 днів за кожною витратою; базова процентна ставка у місяць - 3%; розмір щомісячного платежу - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості; строк унесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, що слідує за звітним; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 4,5% (а.с.17).

Приймаючи до уваги підписання відповідачем ОСОБА_1 поряд із анкетою-заявою довідки про умови кредитування, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не ознайомлювався та не підписував Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, не змінюють висновків суду першої інстанції про укладення сторонами договору на умовах, які зазначені у довідці, та є істотними для такого виду договору, укладеного у письмовій формі.

Посилання в апеляційній скарзі на протиправне нарахування комісії та застосування подвійної відповідальності безпідставне, оскільки у цій справі банком вимоги про стягнення заборгованості з комісії не заявлені, а подвійна відповідальність стосується пені та штрафу, але вимоги про стягнення неустойки також у цій справі банком не заявлені.

Переконуючи суд у нарахуванні банком боргу після закінчення строку дії кредитного договору, скаржник посилається на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 12 листопада 2014 року в справі №6-167цс14. Висловлюючи відповідну правову позицію у тій справі, суд касаційної інстанції наголосив на тому, що суди не звернули уваги на ті обставини, що після закінчення строку дії договору банк не видав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки.

Проте, у цій справі судом встановлені інші обставини. Так, відповідно до довідки ОСОБА_1 видані такі кредитні картки: 21 січня 2011 року - кредитна картка № НОМЕР_1 із терміном дії до листопада 2014 року; 30 листопада 2012 року - кредитна картка № НОМЕР_2 із терміном дії до серпня 2016 року, а 09 серпня 2018 року - кредитна картка № НОМЕР_3 із терміном дії до липня 2022 року (а.с.14). Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , убачається, що 21 січня 2011 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 500 грн, який в подальшому 29 травня 2019 року збільшився до 15 000 грн (а.с.15). Одержання відповідачем кредитних карток і коштів та користування ними ОСОБА_1 підтверджується не лише вказаними вище довідками банку, а й випискою банка про рух коштів за відповідними картками, яка є первинним банківським документом (а.с.52-59).

Отже, у колегії суддів відсутні будь-які сумніви з приводу того, що відповідач ОСОБА_1 кошти від банку одержав, ними користувався, а тому має їх повернути, а правова позиція, яка висловлена касаційною інстанцією за наслідками розгляду іншої справи, не є релевантною до спірних правовідносин, враховуючи, що фактичні обставини в справах є різними.

Із розрахунку, наданого банком, за відповідачем обліковується заборгованість станом на 13 квітня 2021 року в сумі 15 850,75 грн, яка складається із: 12 777,52 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту та 3 073,23 грн - заборгованості за нарахованими процентами (а.с.7-13). Відповідачем правильність нарахування заборгованості за тілом кредиту контррозрахунком не спростовано та не доведено, що мають місце невраховані банком платежі, які б були внесені ОСОБА_1 на погашення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги стосовно пропуску позивачем строку позовної давності відхиляються апеляційним судом також, оскільки строк дії останньої кредитної картки до липня 2022 року та із виписки про рух коштів убачається, що відповідач користувався кредитними коштами і дата останньої операції 25 червня 2020 року. Позивач звернувся до суду із цим позовом у 2021 році, а тому загальний строк позовної давності не пропущений, враховуючи, що перебіг позовної давності переривався вчиненням відповідачем часткових платежів на погашення заборгованості.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 12 777,52 грн, оскільки такий розмір є доведеним належними та допустимими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо розміру суми заборгованості за простроченим тілом кредиту та неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань не спростовують.

Відмова судом першої інстанції у задоволенні позову в частині стягнення прострочених процентів в сумі 3 073,23 грн прав скаржника не порушує та у цій частині додаткового обґрунтування не потребує, оскільки банку в цій частині у задоволенні позову відмовлено та останній із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції в частині прострочених процентів не звертався.

Отже, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому залишається без змін, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частини шостої ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України.

Головуюча Судді: