П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 року

м. Рівне

Справа № 566/167/25

Провадження № 22-ц/4815/853/25

Головуючий у Млинівському районному суді

Рівненської області: суддя Лободзінський А.С.

Заочне рішення суду першої інстанції ухвалено

03 квітня 2025 року в селищі Млинів

Дубенського району Рівненської області

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Маринич В.В.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал";

відповідач: ОСОБА_1 ;

представники учасників справи:

позивача адвокат Городніщева Єлизавета Олегівна;

розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни на заочне рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" (далі ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4387385 від 14 лютого 2024 та додатковим до нього договором у сумі 104 940 гривень.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що за укладеним електронним кредитним договором з Товариством з обмежено відповідальністю "Лінеура Україна" (далі ТОВ "Лінеура Україна") у ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка у зв`язку з отриманням ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" прав на грошову вимогу підлягала стягненню на користь останнього в судовому порядку.

Заочним рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2025 року ТОВ "Фінтраст Капітал" в задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовлено.

Приходячи до такого висновку, суд першої інстанції виходив із недоведеності факту переходу до ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4387385 від 14 лютого 2024 року та додатковим договором до нього, які було укладено між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачем. Тому ці обставини вказували на відсутність порушених прав та інтересів позивача.

На рішення суду представником позивача - адвокатом Городніщевою Є.О. подано апеляційну скаргу, де покликалася на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про те, що всупереч висновку суду позивачем були надані належні та достатні докази на підтвердження отримання права грошової вимоги, зокрема, відповідний договір факторингу, витяг із реєстру боржників і платіжну інструкцію № 3475 від 01 листопада 2024 року про передачу грошових коштів за відступлення права грошової вимоги до боржника.

Так, між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" у встановлений ст.ст. 512, 514, 516, 1077-1082 ЦК України порядок та спосіб було укладено договір факторингу. Сторони договору факторингу є фінансовими установами, зареєстрованими та ліцензованими Національним банком України, що підтверджує їхні права на укладення подібних договорів. При цьому істотним є те, що такі додаткові документи як акт приймання-передачі не є обов`язковими, якщо передання права вимоги обумовлене певною подією.

При цьому з наданих позивачем доказів було видно, що ТОВ "Лінеура Україна" виконало свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти у відповідному розмірі. Отримання кредитних коштів не заперечувалось і ОСОБА_1 . З огляду на те, що ОСОБА_1 відповідно до укладених з ТОВ "Лінеура Україна" договорів взяв на себе зобов`язання погашати кредит та відсотки за користування кредитом у визначений договором строк, але вказаний обов`язок було порушено, тому утворилась заборгованість, яка складалась з 10 800 гривень тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у сумі 68 760 гривень. Оскільки строк дії кредитного договору на момент укладення договору факторингу не сплив, новий кредитор мав правові підстави для нарахування процентів за користування коштами в межах дії договору, що становило 25 380 гривень.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити повністю позовні вимоги ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал", стягнувши на його користь з відповідача заборгованість загальною сумою в 104 940 гривень, яка складається з тіла кредиту у розмірі 10 800 гривень, 68 760 гривень заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором, та 25 380 гривень заборгованості за процентами, нарахованими новим кредитором.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався, хоча йому про це роз`яснювалось ухвалою Рівненського апеляційного суду від 19 травня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно із ч.ч. 13 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах тощо; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію".

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2024 року ОСОБА_1 уклав в електронній формі договір № 4387385 про надання споживчого кредиту з ТОВ "Лінеура Україна". За умовами кредитного договору відповідач отримав кредит у сумі 9 000 гривень, строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом за зниженою процентною ставкою 0,03 % від суми кредиту на кожен день користування перші 30 днів та стандартною процентною ставкою 2,50 % від суми кредиту на кожен день користування з періодичністю платежів кожні 30 відсотків.

15 лютого 2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до договору № 4387385, за умовами якого сторони домовились про надання відповідачу додаткової суми кредиту 1 800 гривень. Отримання кредитних коштів позичальником на банківську картку НОМЕР_1 підтверджувалося документально.

Позичальник свого обов`язку з повернення використаних кредитних коштів у строки, на умовах та в розмірах, передбачених правочинами, належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась певна заборгованість.

Заявлена до стягнення заборгованість складалась з: 10 800 гривень за тілом кредиту; 68 760 гривень за процентами, нарахованими первинним кредитором; 25 380 гривень заборгованості за процентами нарахованими ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал".

Приходячи до переконання про часткове задоволення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги таке.

Як встановлено судом, 25 жовтня 2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" укладено договір факторингу №25/10/2024. Зі змісту договору та витягу з реєстру боржників видно, що його предметом є, зокрема право вимоги за укладеним між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачем кредитним договором та додатковим договором до нього.

При цьому всупереч твердженням суду попередньої інстанції реєстр боржників містить інформацію про прізвище, ім`я та по батькові боржника за кредитним договором, розмір заборгованості, яка є предметом відступлення права вимоги.

Тобто в матеріалах справи містяться належні та достатні докази на підтвердження набуття позивачем права вимоги до відповідача і жодних сумнівів щодо цього факту вказані копії документів не викликають.

Отже, право нового кредитора підлягало захисту в судовому порядку.

Разом з тим колегією суддів установлено відсутність підстав для стягнення нарахованих саме новим кредитором відсотків після укладення договору факторингу.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України).

Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до п.1.1. договору факторингу за ним позивач (фактор) зобов`язувався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт - відступити право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первинному кредитору.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору.

Між тим, згідно з п.1.2 договору факторингу перехід від клієнта до позивача вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого позивач стає кредитором щодо боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

В договорі факторингу визначено перелік термінології, що використовуються в ньому.

З огляду на застосовані терміни "заборгованість" це грошові зобов`язання боржників перед клієнтом, що містяться у реєстрі боржників, які належать до сплати клієнту боржниками у зв`язку з наданими кредитами. До заборгованості включається сума основного зобов`язання (повернення кредиту), плата за кредитом (плата за процентною ставкою), відповідальність за порушення грошових зобов`язань та інші платежі згідно кредитних договорів.

"Право вимоги" - це права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів.

Тобто в розумінні договору факторингу позивач отримав право грошової вимоги до боржника саме в розмірі, який чітко визначений у реєстрі боржників.

В зв`язку із цим нарахована позивачем (новим кредитором) заборгованість за відсотками в сумі 25 380 гривень до стягнення не підлягає. Тобто в цій частині у задоволенні позову слід відмовити.

За цих обставин позов підлягає до часткового задоволення, а саме стягнення 10 800 гривень тіла кредиту та 68 760 гривень заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором, що сумарно складає 79 560 гривень.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни задовольнити частково.

Скасувати заочне рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2025 року.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" 79 560 (сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят) гривень заборгованості.

В решті у задоволенні позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал"; місцезнаходження: вулиця Загородня, буд. 15, офіс 118/2, м. Київ пошт. індекс: 03150; .

Відповідач: ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

С.С. Шимків