Справа № №204/3799/24
Провадження № 2-о/204/130/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

2 липня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючої судді Чудопалової С.В.

за участю секретаря Корягіної Р.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), в інтересах якої діє представник адвокат Грицькевич Ганна Сергіївна (адреса для листування: АДРЕСА_2 ) за участю заінтересованої особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса місця знаходження: 84121, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3; тимчасова адреса для листування: 49008, м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, буд. 106) про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні,-

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні чоловіка . В обґрунтування заяви зазначає, що вони з чоловіком ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.02.1988 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_2 помер. місце проживання її померлого чоловіка зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , а її місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 , і саме там вони мешкали разом. Після його смерті, заявниця звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою стосовно переведення з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника та їй було відмовлено в переході, оскільки не надано доказів перебування на утриманні померлого годувальника та за матеріалами пенсійної справи проживали на час смерті за різною адресою. Метою встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні є реалізація заявником права на перехід з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника, тому просить задовольнити її заяву.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, однак надала заяву про розгляд справи у її відсутність та просила задовольнити заяву у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Правом надати письмові пояснення на заяву або заперечення щодо неї заінтересована особа не скористалася.

Враховуючи, що судове засідання відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 18.02.1988 року перебувала з у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №611(а.с. 18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №92(а.с. 19).

28.06.2023 року заявницею до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області було подано заяву із відповідним пакетом супровідних документів щодо переведення на пенсію у зв`язку зі втратою годувальника. Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.06.2023 року, №83 заявниці було відмовлено у перерахунку пенсії, у зв`язку із тим, що нею не доведено факт перебування на утриманні її покійного чоловіка на момент його смерті та за матеріалами пенсійної справи проживали на час смерті за різною адресою.

Як зазначила заявниця у заяві, та підтверджується відомостями про розмір пенсії та довідкою про розмір пенсійної виплати, пенсія покійного чоловіка була основним джерелом засобів для її існування та проживання, так як пенсія складала 11 224 грн. 90 коп. грн., в той час як пенсія заявниці в середньому складає 2 333 грн. 33 коп.(а.с. 24, 29)

Згідно відмітки в паспорті ОСОБА_1 була зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 43-44).

Згідно з довідкою, виданої МУП АГМ «Маріупольжилкомплекс» б/н від 01.03.2023 року, вбачається, що заявниця ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Окрім того в довідці вказано, що з лютого 2022 року по день смерті за вищевказаною адресою вона проживала спільно зі своїм чоловіком ОСОБА_2 .

Факт перебування ОСОБА_1 на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , а також факт спільного постійного проживання, підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 які повідомили суду, що є знайомими сина заявниці, який працює в органах прокуратури та знали родину ОСОБА_5 . Зазначили, кожний окремо, що заявниця ОСОБА_1 проживала разом з чоловіком ОСОБА_2 по день його смерті за адресою: АДРЕСА_4 , вони іноді перебували у них у гостях. Раніше чоловік ОСОБА_2 працював на заводі та після виходу на пенсію отримував регрес та достойну пенсію, ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого чоловіка, вони вели спільне господарство, саме ОСОБА_2 забезпечував родину матеріально, та останнім часом він хворів, а ОСОБА_1 доглядала за ним.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовомупорядку.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вже зазначалось вище, заявниця ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_2 з 18 лютого1988 року перебували в зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер у м. Маріуполь Донецької області, щопідтверджується свідоцтвом про смерть.

Згідно з частиною 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року N? 1058-IV, пенсія у зв?язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім?ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону...

Пунктом 1 частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» визначено, що непрацездатними членами сім?ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону

Частиною 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», до членів сім?ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім?ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 N?1788-XII, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім?ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38).

Згідно зі ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення», члени сім?ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім?ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Таким чином, за ст. 36 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв?язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім?ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Непрацездатними членами сім?ї вважаються чоловік дружина, батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».

Як роз?яснив Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови N?5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи наутриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

В постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі N? 592/17552/18, від 22 жовтня 2020 року у справі N? 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі N? 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі N? 210/2422/16-ц, вказано, що якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов?язок щодо утримання цього члена сім?ї. Основне значення допомоги слід з?ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Враховуючи те, що на момент смерті ОСОБА_2 отримував пенсію у розмірі 11 224, 90 грн. щомісячно, в той час як заявниця одержувала пенсію у розмірі 2 115, 17 грн. щомісячно, можно зробити висновок про те, що допомога, яка надавалася заявниці її померлим чоловіком, з яким вони перебували в зареєстрованому шлюбі, проживали як одна сім?я, вели спільне господарство, була для неї хоч і не єдиним, проте постійним та основним джерелом засобів до існування, а тому наявні підстави для встановлення факту перебування заявниці на утриманні померлого чоловіка.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_2 проживали разом та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_4 , однак, були зареєстровані за різними адресами, зокрема, ОСОБА_1 - АДРЕСА_4 , а померлий ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 .Даний факт також підтврдили допитані судом свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Враховуючи, що заявниця не має можливості підтвердити факт спільного проживання з померлим шляхом надання, відповідно до вимог п. 2.11 Порядку, відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт, оскільки є загальновідомим, що м.Маріуполь Донецької області є тимчасово окупованою територією. Як вбачається з довідки про склад сім?ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб N? 342 від 01.03.2023, яка видана окупаційною владою, заявник та померлий з лютого 2022 року по час смерті ОСОБА_2 проживали за адресою: АДРЕСА_4 .

Також, в силу вимог ч. ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Суд звертає увагу, що право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення ст. 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

На підставі ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Аналіз норм статей 4,5,10,26,36 Закону № 1058-IV дає підстави для висновку про те, що чоловік (дружина) став непрацездатним, а саме, досягнув пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього закону, мають право на отримання пенсії (за їх вибором) за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника, за умов, що вони були на повному утриманні померлого годувальника, та за умов наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Отже заявниця, як така, що досягнула пенсійного віку, має право отримати пенсію у зв`язку із втратою годувальника за умови знаходження на повному утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 та отримувала пенсію, розмір якої значно менший пенсії, яку отримував її чоловік.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

З огляду на зазначене, встановивши, що допомога, яка надавалась ОСОБА_2 , була для заявниці хоч і не єдиним, проте постійним і основним джерелом засобів до існування, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Така ж позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17.

Враховуючи вищевикладене, а також значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить позивач, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту проживання та перебування на утриманні має для заявника юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Оцінюючи усі докази, які було досліджені судом у ході судового засідання в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості даного позову, у зв`язку з чим вважає за можливе задовольнити його у повному обсязі.

Відповідно до ч. 7ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Грицькевич Ганна Сергіївна, за участю заінтересованої особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні - задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день його смерті.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: С.В.Чудопалова