Справа № 570/595/25
Номер провадження 2/570/797/2025
УХВАЛА

"21" липня 2025 р. Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Михайлова В.О. (у підготовчому засіданні 14.07.2025 р.),

відповідача ОСОБА_2 та її представника - адвоката Курганської О.В. (у підготовчому засіданні 14.07.2025 р.),

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна інспекція архітектури та містобудування України, Городоцька сільська рада Рівненського району Рівненської області про усунення загрози пошкодження майна та перешкод в користуванні майном, -

в с т а н о в и в :

07.02.2025 р. позивач ОСОБА_1 звернулася в Рівненський районний суд Рівненської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Державна інспекція архітектури та містобудування України, Городоцька сільська рада, в якій усунути загрози пошкодження майна та перешкод в користуванні майном.

25.02.2025 р. ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 03.04.2025 р.

22.03.2025 р. відповідач ОСОБА_2 отримала ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позову з додатками.

До суду 03.04.2025 р. від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату для надання їй можливості скористатися правничою допомогою та укладення відповідного договору.

У підготовчому судовому засіданні 06.06.2025 р. представник відповідача адвокат Курганська О.В. просила суд відкласти розгляд справи та усно вказувала про продовження строку для подання відзиву. Судом було роз`яснено положення ЦПК України щодо продовження та поновлення процесуального строку на подачу заяв по суті справи.

07.07.2025 р. до суду подано зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання усунути перешкоди, загрозу пошкодження та перешкоди у користуванні майном ОСОБА_2 житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованої з істотними порушеннями господарської будівлі «сарай-гараж-літня кухня» літ Б на земельній ділянці з к.н. :02:007:0050 за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно в зустрічній позовній заяві представник відповідача просить поновити строк для подачі зустрічної позовної заяви, як такого, що пропущений з поважної причини, оскільки 23.06.2025 р. їй стало відомо, що позивач за первісним позовом в судовому засіданні відмовилася від підписання узгодженої між сторонами мирової угоди.

У підготовчому судовому засіданні відповідач та її представник заяву підтримали та просили її задовольнити, з підстав, що у ній наведені.

Представник позивача заперечував щодо задоволення даної заяви, оскільки жодних поважних причин пропуску строку на подачу зустрічної позовної заяви відповідачем не наведено. Підтримав клопотання вх. 12648 від 14.07.2025 р. про повернення ОСОБА_2 зустрічного позову з додатками без розгляду.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, у підготовче судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення. Заяв не подано.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської 25.02.2025 р. прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 03.04.2025 р. Також визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву; відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

07.07.2025 р. до Рівненського районного суду Рівненської області подано зустрічну позовну заяву, одночасно в зустрічній позовній заяві відповідач просить поновити строк для подачі зустрічного позову, як такого, що пропущений з поважної причини.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України передбачено, що відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Копію ухвали про відкриття провадження, та копію позову з додатками відповідач ОСОБА_2 отримала 22.03.2025 р., про що вона не заперечила у підготовчому судовому засіданні.

Однак із зустрічним позовом відповідач звернулася лише 07.07.2025 р., тобто з порушенням строку, передбаченого ч. 1ст.193 ЦПК України.

У свою чергу, відповідач просить поновити строк подання зустрічної позовної заяви, в якій зазначено, що причина пропуску даного строку є поважною.

Згідно із положенням ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Встановлений судом строк для подання відзиву на позовну заяву є процесуальним строком встановленим судом, який трансформується у процесуальний строк встановлений законом щодо пред`явлення зустрічного позову.

Згідно ч. 1 ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

За приписами ч. 1, 2 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку чи з ініціативи суду.

При цьому,ст. 194 ЦПК України встановлено імперативну норму про те, що порушення вимог ч. 1 ст. 193 ЦПК України стосовно процесуального строку на пред`явлення зустрічного позову має наслідком постановлення судом ухвали про повернення зустрічного позову заявнику.

Суд зазначає, що зазначені відповідачем обставини поважності причини пропуску строку з зустрічним позовом не є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язаними з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальної дії по пред`явленню зустрічного позову у встановлений законом строк.

Зазначені вище підстави поновлення лише вказують на те, що відповідач не дотрималася встановленого процесуального строку з причини власної бездіяльності. На думку суду, реалізація права сторін, зокрема щодо укладення мирової угоди, ніяким чином не ставить у залежність перебіг процесуального строку, визначеного для подачі зустрічного позову. Матеріали справи не містять проекту мирової угоди між сторонами, учасниками справи у підготовчому судовому засіданні лише було усно вказано про намір врегулювати спір на основі взаємних домовленостей та укладення мирової угоди та у зв`язку з цим заявлено клопотання про відкладення підготовчого судового засідання.

Суд відзначає, що під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти лише ті обставини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Укладення договору про надання правничої допомоги з адвокатом також не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк.

Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Наведені відповідачем факти не є тією виключною обставиною, яка може бути підставою для поновлення строку для подання зустрічного позову, оскільки можливість подання цієї заяви по суті справи виникає з моменту, коли особа отримала ухвалу суду та дізналася про встановлення такого строку і його початок, а отже можливість подання зустрічного позову залежала лише від волевиявлення самого заявника, тобто мала суб`єктивний характер.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги те, що вимоги ч.1ст.193 ЦПК України відповідачем не виконано, підстави для поновлення строку на подання зустрічного позову відсутні, суд доходить висновку, що у задоволенні заяви відповідача про поновлення строку пред`явлення зустрічного позову слід відмовити, а зустрічний позов повернути заявнику.

При цьому, суд звертає увагу, що повернення зустрічного позову не є перешкодою для подання даного позову до суду в загальному порядку, з дотриманням вимог, установлених ЦПК України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З огляду на викладене, враховуючи, що зустрічна позовна заява подана після строку, встановленого в ухвалі суду про відкриття провадження, а причини пропуску строку на її подання, наведені у заяві, визнані судом неповажними, тому слід відмовити у поновленні процесуального строку на подання зустрічного позову та повернути зустрічний позов заявнику.

Крім того, суд зауважує, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами хоч і виникають із цивільних правовідносин, однак не можуть взаємозараховуватися, задоволення зустрічного позову про зобов`язання ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 загрозу пошкодження та перешкоди у користуванні належним їй житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованої з істотними порушеннями господарської будівлі "сарай-гараж-літня кухня" літ "Б" на земельній ділянці з к.н. :02:007:0050 за адресою: АДРЕСА_1 повністю або частково, не виключить можливість задоволення первісного позову про здійснення усунення загрози пошкодження майна ОСОБА_1 та перешкод в його користуванні, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 провести знесення незаконно збудованих та незаконно змінених за свої цільовим призначенням частин житлового будинку, що фактично споруджені та добудовані не у відповідності до вимог будівельного паспорту та скізних намірів забудови земельної ділянки к.н. :02:007:0673 по АДРЕСА_1 , та встановлення для ОСОБА_2 обов`язку щодо проведення подальшої реконструкції житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 виключно у відповідності до вимог будівельного паспорту на забудову земельної ділянки к.н. :02:007:0673.

Крім цього, спільний розгляд указаних позовів є недоцільним, оскільки спричинить затягування розгляду справи.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписівст. 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1, 2 та 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, цивільне процесуальне законодавство гарантує відповідачеві право на захист від пред`явленого позову шляхом подання зустрічного позову. Водночас право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їхніх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2, судам слід мати на увазі, що оскільки від належного вирішення питання про прийняття зустрічного позову, позову третьої особи із самостійними вимогами та об`єднання і роз`єднання позовів залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог, то ці процесуальні дії необхідно провадити у точній відповідності з правилами, встановленими ЦПК України.

Позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами хоч і виникають із цивільних правовідносин, однак не можуть зараховуватися, а задоволення зустрічного позову повністю або частково не виключить можливість задоволення первісного позову.

Спільний розгляд цих позовів є недоцільним, оскільки спричинить затягування розгляду справи та не відповідатиме завданню цивільного судочинства, а саме своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. При цьому, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У даному випадку задоволення зустрічного позову не може зумовлювати відмову у задоволенні первісного позову.

При цьому повернення зустрічної позовної заяви у відповідності до ч.3 ст.194 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не позбавляє права позивача на повторне звернення до суду із позовом в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 127, 193,194,258-261, 353, 354 ЦПК України, - суд

у х в а л и в :

Відмовити представнику відповідача ОСОБА_1 - адвокату Курганській Олені Вікторівні у поновленні строку для подачі зустрічної позовної заяви, як такого, що пропущений з поважних причин, оскільки 23.06.2025 р., їй стало відомо, що позивачка за первісним позовом в судовому засіданні відмовилася від підписання узгодженої між ними мирової угоди.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання усунення загрози пошкодження та перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом знесення самочинно збудованої з істотними порушеннями господарської будівлі - повернути заявнику.

Роз`яснити ОСОБА_2 її право на звернення до суду в загальному порядку.

Копію зустрічної позовної заяви долучити до матеріалів справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358ЦПК України.

Суддя Гнатущенко Ю.В.