Справа№336/1930/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Маркіної А.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи), цивільну справу №336/1930/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

за відсутності сторін та їх представників, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача за довіреністю Денисюк С.О. в інтересах позивача через систему «Електронний суд» 06.03.2023 звернулась до суду з зазначеним позовом, просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №200101851 від 08.09.2014 у сумі 62 026,91 гривень.

В обґрунтування позовних вимог представниця позивача зазначає, що 08.09.2014 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду щодо кредитування N200101851 (кредитний договір) на умовах повернення, платності та строковості. Так, банк надав в користування позичальниці кредитні кошти у користування в сумі 21 300 гривень, а позичальниця, в свою чергу, зобов?язалась повернути її у встановленому в договорі строк, сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20.07.2020 позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071, проведеного 15.06.2020, як видно з постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої Позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором з відповідачкою.

Банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідачка порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та визначений строк.

Станом на 06.03.2023, як видно з позовної заяви, загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитним договором становить 62 026,91 гривень, з яких: 19 998,44 гривень - заборгованість за кредитом; 42 028,47 гривень - заборгованість за відсотками.

Оскільки відповідачка не здійснила всіх необхідних дій, спрямованих на своєчасне та повне погашення заборгованості, враховуючи неможливість позасудового врегулювання спору, представник позивача, діючи в інтересах позивача, із посиланням на норми ст.6, 16, 512-516, 526, 530, 536, 610-611, 629, 632, 1046, 1048-1050, 1054-1056-1 ЦК України, просить задовольнити позов у вказаній сумі.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.04.2023 позов ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за договором № 200101851 від 08.09.2014 р. в сумі 62 026,91 грн. (заборгованість за тілом кредиту - 19998,44 грн., заборгованість за відсотками - 42 028,47 грн.); здійснено розподіл судових витрат (щодо стягнення судового збору).

Ухвалою суду (головуючий суддя - Дмитрюк О.В.) від 28.01.2025 поновлено ОСОБА_1 строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2023 по справі № 336/1930/23 за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості постановлено задовольнити. Заочне рішення від 18.04.2023 по цивільній справі №336/1930/23, пр. №2/336/1252/2023 за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Ухвалою судді Вайнраух Л.А. від 21.04.2025 постановлено прийняти цивільну справу до свого провадження, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, визначено дату, час і місце проведення судового засідання.

Під час здійснення розгляду справи (з дати передання матеріалів в провадження судді Вайнраух Л.А.) клопотань сторін, які підлягають розгляду судом, не надходило.

Представник позивача Романенко М.Е. в судове засідання не з`явився, за змістом заяви, вх.№ від 10.06.2025, в порядку ст.43, ч.3 ст.211 ЦПК України просить розглядати справу без участі сторони позивача, на підставі наявних доказів, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти розгляду справи за відсутності інших учасників справи.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. 18.06.2025 до справи надійшла заяви адвоката Єлисєєва С.С. в інтересах ОСОБА_1 , за змістом якої представник просить застосувати строки позовної давності до вимог позивача, враховуючи дату укладення кредитного договору, строк кредитування (у довідці про умови кредитування, 12 місяців). Так, за змістом заяви, строк позовної давності розпочався з 09.09.2015, сплинув 09.09.2018. Доводи сторони позивача з приводу їх продовження на час дії карантину та воєнного стану не заслуговують на увагу, як стверджує представник відповідачки, що зумовлює відмову у задоволенні позову.

Крім того, представник відповідачки підтримує доводи, висловлені у заяві про перегляд заочного рішення.

За приписами ч.2,3 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

11.03.2025 до справи за допомогою системи «Електронний суд» представником позивача скеровані додаткові пояснення. Разом з цим, суд не приймає дані письмові пояснення представника позивача, враховуючи таке.

Види заяв по суті справи чітко визначені нормою ч.2 ст.174 ЦПК України. Крім того, за приписами ч.2, 4, 5 ст.174 ЦПК України підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви). Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне. Відповідних ухвал судом не постановлено. Зазначене обумовлює висновок суду про неможливість прийняття додаткових пояснень, відповідно, суд не бере їх до уваги при розгляді справи.

Щодо клопотання сторони позивача, викладеного у додаткових поясненнях, про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274, ст. 277 ЦПК України, оскільки ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа відноситься до категорії малозначних, що підлягає розгляду лише в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, ухвалою судді від 21.04.2025 розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд наголошує, що особливості розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження не обмежують сторони у наданні доказів та поданні заяв по суті спору, відповідно, не порушується принцип змагальності сторін, закріплений ст.12 ЦПК України.

Щодо клопотання про витребування доказів, викладеного у додаткових поясненнях, суд також вважає за необхідне зауважити, що виписки з особових рахунків відповідачки надані позивачем після їх отримання з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, крім того, клопотання було сформульовано в неоднозначний спосіб: витребувати докази або надати час для їх самостійного витребування. Окремо суд наголошує, що дані додаткові пояснення із клопотанням про витребування надійшли під час провадження справи іншим головуючим суддею, після їх надходження постановлено відповідну ухвалу (суддею Дмитрюк О.В.) про відкладення розгляду справи за клопотанням представника позивача (витяг з протокола судового засідання від 12.03.2025), тому клопотання про витребування розгляду не підлягає.

Разом з цим, суд наголошує, що інших заяв та клопотань до матеріалів справи відповідачкою та її представником не подано, зокрема, заяв по суті справи (відзиву), проте це є правом відповідача відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України.

Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано.

Підстав для оголошення перерви та / або відкладення судового засідання відповідно до положень ст.223, 240 ЦПК України судом не встановлено.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із тим, що розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч.1,8 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами.

Судом встановлено, що 08.09.2014 до ПАТ «Банк Михайлівський» звернулась ОСОБА_1 із заявою (офертою) №200101851, за змістом якої відповідачка пропонує укласти договір про надання та використання платіжної картки. Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердила, що прийняття банком цієї заяви для розгляду не тягне за собою виникнення у банку обов?язку з акцепту оферти, банк може відхилити заяву (не акцептувати оферту, викладену в заяві), без роз?яснення причин. До заяви додано й заяву про відкриття поточного рахунку у національній валюті - гривні. Вказана оферта засвідчена підписами сторін.

У додатках до позовної заяви сторона позивача також надала анкету №655189 від 08.09.2014 із згодою на обробку персональних даних, копію паспорту та коду відповідачки, тарифи по продукту із врахуванням типу картки від 08.09.2014, а такод довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового рахунку, в якій наведені різні форми кредитування та відмінності між ними.

Судом також досліджено договір добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський» від 08.09.2014, страхувальник - ОСОБА_1 , страховик - ТДВ «СК «М-Лайф», згоду на обробку персональних даних ОСОБА_1 .

Відповідно до наданих стороною позивача доказів, під час розгляду справи знайшло своє підтвердження, що 20.07.2020 між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» Паламарчук Віталій Віталійович на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб N311 від «11» лютого 2020 року «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб N1139 від «18» червня 2020 року «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», та ТОВ «Діджи Фінанс», від імені якого діє Директор Правник Олександр Петрович на підставі Статуту, з другої сторони, керуючись статтями 6, 512, 627 Цивільного кодексу України та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронного аукціону NUA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020, укладено Договір N7_БМ про відступлення прав вимоги.

Згідно з п.1 за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку Nl до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов?язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту(овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку Nl до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. Так, сторони домовились, що відступлення Банком Новому кредитору прав вимоги за договорами іпотеки (застави), що були укладені в забезпечення виконання зобов?язань Боржників за Основними договорами та були посвідчені нотаріально, відбувається за окремим договором, який укладається між Сторонами одночасно із укладенням цього Договору та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з п.2 за цим Договором Новий кредитор в день настання Відкладальної обставини відповідно до пункту 16' цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку N1 до цього Договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції, 3,0% річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов?язань за Основними договорами, право вимагати застосуванню наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна Боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із Боржниками, права, що випливають із судових справ, виконавчих проваджень щодо Боржників, в тому числі щодо майна Боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього Договору, права вимоги за мировими угодами із Боржниками.

Розмір Прав вимоги, які переходять до Нового кредитора, вказаний у Додатку N1 до цього Договору (п.2), проте до суду він не наданий.

Вказаним положенням також передбачено, що права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів.

Разом з цим, є визначальним на переконання суду, як видно з п.16-1.1 договору, таке: сторони домовились, що цей Договір укладається з відкладальною обставиною (в розумінні частини першої статті 212 Цивільного кодексу України) та набуває чинності (є укладеним) та породжує права й обов?язки у Сторін виключно після настання сукупності наступних обставин (далі та вище за текстом - Відкладальна обставина): підписання цього Договору Сторонами та укладення Новим кредитором договорів купівлі-продажу (договорів відступлення прав вимоги) щодо усього майна та майнових прав/прав вимоги, які входять до складу пулу відповідно до протоколу електронного аукціону, переможцем якого став Новий кредитор, NUA-EA-2020-06-09-000032-b, сформованого 15.06.2020 р.

При цьому, датою набуття чинності (моментом укладення) цим (цього) Договором (Договору) буде вважатися дата укладення Новим кредитором останнього з договорів купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) майна/майнових прав/прав вимоги, які входять до складу пулу відповідно до протоколу електронного аукціону, переможцем якого став Новий кредитор, NUA-EA-2020-06-09-000032-b, сформованого 15.06.2020 р.

Сторони домовились, що у випадку не настання Відкладальної обставини до «12» серпня 2020 року (включно), цей Договір вважається неукладеним та не створює для Сторін жодних прав та обов?язків, та Права вимоги на підставі цього Договору до Нового кредитора не переходять.

Ціна договору визначена у п.4, становить 71 072,63 гривні, разом з цим, у матеріалах справи міститься платіжне доручення №25 від 09.07.2020, згідно з яким ТОВ «Діджи Фінанс» перераховано ПАТ «Банк Михайлівський» 5 307 308,39 гривень відповідно до наступного призначення платежу: протокол NUA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020 р. Чи включена визначена сторонами сума (ціна договору про відступлення прав вимоги від 20.07.2020) наданими доказами не підтверджено.

Згідно з витягом з реєстру боржників, у ньому зазначені дані про відповідачку та складові заборгованості відповідно до умов договору від 08.09.2014 №200101851 у загальній сумі 62 026,91 гривень, при цьому, складові заборгованості наступні: за тілом кредиту - 19 998,44 гривень, заборгованість за доходами - 42 028,47 гривень. Витяг засвідчений підписами представників сторін правочину та печатками юридичних осіб.

Згідно з відповіддю уповноваженої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 10.04.2025 на запит ТОВ «Діджи Фінанс», відповідно до наявної у Фонді інформації протягом ліквідаційної процедури ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» права вимоги за кредитними договорами зазначеному у переліку відступлені на відкритих торгах (аукціоні), що відбулися 15.06.2020 р. у складі пулу активів, лот NGL16N618071, протокол електронного аукціону N? UA-EA-2020-06-09-000032-b) на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (код за ). Фондом надано виписки по рахунках кредитних договорів, зазначених у додатку до запиту (616 сторінок), за період з дати запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» 23.05.2016 по 27.07.2020, сформованими за даними з Єдиної операційно-інформаційної системи, досліджені судом на підтвердження розміру заборгованості, загальна сума - 62,026,91 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з таких норм цивільного законодавства.

За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, ст. 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України).

Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.1, 2 ст.639 ЦК України).

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.1,2 ст.640 ЦК України).

Крім того, відповідно до положень ст.641-643 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку.

Так, за матеріалами справи в розумінні частини 2 статті 642 ЦК України суд зауважує, що у заяві-оферті ОСОБА_1 дійсно просила, зокрема, про договірне списання в безготівковому порядку коштів, в тому числі, за рахунок кредиту, на користь ТДВ «СК «М-Лайф» відповідно до укладеного в майбутньому договору страхування. Виписка, наявна у справі, доводить обороти по картковому рахунку відповідачки в ПАТ «Банк Михайлівський».

Укладення договору страхування стороною позивача доведено, що може окремо свідчити й про акцептування оферти банком.

Разом з цим, власне акцепту про прийняття пропозиції відповідачки матеріали справи не містять, тобто, з урахуванням приписів ст.638 ЦК України суд не може дійти висновку про те, що дійсно був укладений кредитний договір, про який стверджує сторона позивача, відповідно, не знайшла свого підтвердження й та обставина, що сторони правочину досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Ані розмір кредиту, ані складові заборгованості, які банк мав перерахувати відповідно до оферти, ані розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами матеріалами справи не підтверджені. Крім того, за відсутності акцепту, не доведені й строки погашення заборгованості, які нібито порушила ОСОБА_1 , узгодженість між сторонами кредитними договору щодо нарахування комісій, штрафів, пені, порядку зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості.

Дійсно, ОСОБА_1 здійснено оферту (пропозицію укласти договір) на укладення угоди про надання кредиту, яка виражає намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття іншою стороною правочину.

Доказів, що свідчать про відкликання оферти або відповіді на неї сторонами справи не надано, як і акцепту зазначеної пропозиції.

Стосовно відступлення прав вимоги за кредитним договором, суд виходить з таких нормативних положень.

Відповідно до ч.1,3 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Ст.514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч.2 ст.517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї ст. звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 лютого 2019 у справі № 667/11010/14-ц (провадження № 61-10349св18).

Проте, суд наголошує, що з наявних доказів неможливо встановити настання відкладальної обставини, а саме дотримання сторонами договору про відступлення прав вимоги п.16-1.1 договору, адже вичерпний перелік договорів купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) майна/майнових прав/прав вимоги, які входять до складу пулу відповідно до протоколу електронного аукціону, переможцем якого став Новий кредитор, NUA-EA-2020-06-09-000032-b, сформованого 15.06.2020, як це узгоджено сторонами у вказаному положенні договору, до відома суду не доведено, як і їх укладення (останнього з них).

Таким чином, за відсутності доказів протилежного, як визначено у п. 16-1.1, - у випадку не настання Відкладальної обставини до «12» серпня 2020 року (включно), цей Договір вважається неукладеним та не створює для Сторін жодних прав та обов?язків, та Права вимоги на підставі цього Договору до Нового кредитора не переходять. Відповідно, позивачем не доведено набуття права вимоги за кредитним договором, позичальником за умовами якого є ОСОБА_1 .

Ч.1 ст.229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Стосовно заяви сторони відповідача про застосування позовної давності, слід зазначити, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

ЄСПЛ, практика якого є обов`язковою для застосування національними судами, зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ "Нафтова компанія «Юкос" проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia2, заява N 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства2 від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Разом з цим, за відсутності порушення суб`єктивного права чи інтересу або ж за відсутності самого суб`єктивного права позовна давність застосовуватись не може. Тому, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності.

Відповідно, враховуючи висновки суду, необґрунтованість позову, дотримання стороною позивача строку позовної давності не підлягає перевірці.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21).

З урахуванням наведеного, враховуючи необгрунтованість заявлених позовних вимог, недотримання стороною позивача свого процесуального обов?язку з надання достатніх, належних та допустимих доказів, що у своїй сукупності та взаємозв?язку свідчили б про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачки на користь позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

За приписами ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу. За змістом ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду у сумі 2 684,00 гривень слід залишити за позивачем. Підстав для розподілу витрат на професійну правничу допомогу судом не встановлено за відсутності відповідних доказів у матеріалах справи.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 12-13, 19, 76-82, 89, 95, 133, 137, 141, 174, 178, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 272-274, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Судовий збір у сумі 2 684,00 гривень залишити за позивачем.

Реквізити сторін: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , адреса місцезнаходження: 04112, м.Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 18.07.2025.

Суддя: Л.А. Вайнраух