КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2675/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Київ

Справа № 755/8699/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року, ухвалене у складі судді Мальцева Д.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Борейко Максим Валерійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Борейко М.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Авансар», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Борейко М.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 01.06.2021 за реєстровим № 77960 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авансар» заборгованості за кредитним договором від 10.05.2016 року № 200330971, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» як банком та ОСОБА_1 як позичальником у сумі 6948, 45 грн, таким, що не підлягає виконанню.

20 січня 2024 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Белінського В.А. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, а саме: витрат на правничу допомогу у розмірі 12 500 грн, витрат пов`язаних з доставкою поштової кореспонденції у розмірі 55 грн, транспортних витрат у розмірі 281,11 грн, оскільки судом не було вирішене вказане питання під час винесення рішення по справі.

Ухвалою суду від 24 січня 2024 року визнано дії позивача ОСОБА_1 щодо подання заяви про ухвалення додаткового рішення - зловживанням процесуальними правами. Заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 березня 2024 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Також, 25 березня 2024 року до Київського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Белінського В.А. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просив стягнути з ТОВ «Авансар» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 13 000 грн, які позивач поніс у Київському апеляційному суду при оскарженні ухвали від 24 січня 2024 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 травня 2024 року заяву адвоката Белінського В.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення залишено без задоволення. Вказана ухвала мотивована тим, що ухвалу від 24.01.2024 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду, тобто остаточного судового рішення не прийнято.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Авансар» на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000 грн, витрати пов`язані з доставкою поштової кореспонденції у розмірі 55 грн, транспортні витрати у розмірі 281,11 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням, відповідач ТОВ «Авансар» звернувсяз апеляційною скаргою, у якій просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 13 000 грн.

Вказує, що представники відповідача неодноразово надавали суду першої інстанції клопотання про зменшення витрат та заперечення щодо ухвалення рішення, оскільки дана справа є незначної складності, розгляд справи відбувався у порядку спрощеного провадження без виклику сторін, а тому вважає витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 грн неспівмірними та нерозумними. У Єдиному державному реєстрі судових рішень можна знайти інформацію щодо усталеної практики по розгляду справ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а приклади позовних заяв у справах про визнання напису таким, що не підлягає виконанню, є у відкритих джерелах.

Від представника позивача ОСОБА_1 - Белінського В.А. надійшли два однакових за змістом відзиви та пояснення до них, у яких просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Вказує, що доводи відповідача про неодноразове подання клопотань щодо не співмірності судових витрат зі складністю справи та заперечень щодо їх розміру до позивача не надходило, а відтак не відповідають дійсності.

Додатково зазначає, що орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач очікує понести у суді апеляційної інстанції, складає 10 000 грн, а також витрати на доставку кореспонденції у сумі 500 грн.

Від відповідача ТОВ «Авансар» надійшла відповідь на відзив, однакова за змістом з апеляційною скаргою.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - Белінський В.А. підтримав доводи апеляційної скарги, просив додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 11.09.2024 року в справі № 710/1367/20, в додатковій постанові Верховного Суду від 11.09.2024 року в справі № 904/1101/23, в ухвалі Верховного Суду від 10.04.2024 року в справі № 638/6853/21 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, зокрема і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц зауважила, що приписи ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

З аналізу ч. 3 ст. 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19.01.2023 року у справі № 345/136/18, від 22.03.2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи в суді першої інстанції проводився у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін.

Правничу допомогу позивачу ОСОБА_1 у межах розгляду його позову до ТОВ «Авансар» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, надавав адвокат Белінський В.А. на підставі укладеного між ними договору про надання правничої (правової) допомоги від 05.06.2023 року, за умовами якої адвокат взяв на себе зобов`язання надати правову допомогу клієнту в обсягах та на умовах, передбачених цим договором щодо захисту інтересів клієнта у всіх судових інстанціях.

Згідно з додатковою угодою від 18.08.2023 року № 18/08/2023 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 05.06.2023 року сторони домовилися, що вартість послуг (гонорар) адвоката становить 10 500 грн та складається з:

1) Консультація - 30 хв. (вартість послуги 500 грн за 30 хв. надання послуги);

2) Проведення аналізу судової практики - 1 год. (вартість послуг 1000 грн за 1 год надання послуг);

3) Написання та подання (направлення) приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Борейку М.В. заяви про надання інформації по виконавчому провадженню № 69464148 від 06.06.2023 - 0,5 год. (вартість послуг 500 грн за 30 хв надання послуг);

4) Написання та подання (направлення) приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Борейку М.В. заяви про ознайомлення з виконавчим провадженням № 69464148 - 30 хв. (вартість послуги 500 грн. за 30 хв надання послуги).

5) Написання та подання (направлення) до Шевченківського районного суду міста Києва позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - 2 год. (вартість послуги 2 000 грн за 2 год надання послуг);

6) Написання та подання (направлення) до Шевченківського районного суду міста Києва відповіді на відзив на позовну заяву у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - 1 год. (вартість послуги 1000 грн за 1 год надання послуги);

7) Написання та подання (направлення) до Шевченківського районного суду міста Києва заяви про розподіл судових витрат у справі № 755/8699/21 - 1 год (вартість послуги 1000 грн за 1 год надання послуги);

8) Написання та подання (направлення) до Шевченківського районного суду міста Києва клопотання про приєднання доказів у справі № 755/8699/23 - 2 год (вартість послуги 2 000 грн за 2 год надання послуги);

9) Написання та подання (направлення) до Шевченківського районного суду міста Києва заяви про винесення додаткового рішення у справі № 755/8699/23 за позовом ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - 2 год. (вартість послуги 2000 грн за 2 год надання послуги);

Також сторони визначили, що у разі якщо буде досягнуто мету представництва (прийнято судове рішення про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню), клієнт додатково сплачує адвокату гонорар у розмірі 3 000 грн (гонорар успіху).

19 січня 2024 року між сторонами складений акт № 21/12/23 приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правової (правничої) допомоги від 05.06.2023 року на загальну суму 9500 грн (перелік робіт є тотожним тому, який визначено сторонами у додатковій угоді від 18.08.2023 року № 18/08/2023, за винятком складання відповіді на відзив, яка до акту включена не була).

Стороною позивача визначено загальний розмір витрат в межах розгляду вказаного позову судом першої інстанції разом із гонораром успіху у розмірі 12 500 грн.

Однак, задовольняючи заяву у повному обсязі, суд першої інстанції вийшов за межі заявленої до відшкодування суми витрат на правничу допомогу, що була надана позивачу в суді першої інстанції, та замість заявленої до стягнення суми 12 500 грн. стягнув 13 000 грн.

Висновок суду першої інстанції про те, що розмір понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт і наданих послуг, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом зазначених робіт та значенням справи для позивача, - не в повному обсязі відповідає обставинам справи.

Так, стороною позивача зазначено в акті про надання таких видів правничих робіт: написання та подання (направлення) до Шевченківського районного суду міста Києва заяви про розподіл судових витрат у справі № 755/8699/21 - 1 год (вартість послуги 1 000 грн за 1 год надання послуги); написання та подання (направлення) до Шевченківського районного суду міста Києва заяви про винесення додаткового рішення у справі № 755/8699/23 за позовом ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - 2 год. (вартість послуги 2 000 грн за 2 год надання послуги).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.02.2024 року у справі № 910/9714/22 сформувала правовий висновок: «Заява про ухвалення додаткового рішення є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню. Тобто, це витрати, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги і не відносяться до витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи».

Враховуючи наведене, заявлені позивачем витрати на зазначені вище роботи не підлягають відшкодуванню.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що підготовка заявника до звернення з позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність позовної заяви не є значними, висновків суду першої інстанції у цій частині не спростовують, оскільки вартість послуг, зазначена представником позивача в акті приймання-передачі виконаних робіт від 19 січня 2024 року щодо вказаних робіт : консультація - 500 грн., складання позовної заяви - 2000 грн., складання запитів - по 500 грн., не є завищеною, з урахуванням складності та категорії даної справи, та відповідає критерію співмірності до обсягу виконаних робіт та наданих послуг.

Однак, враховуючи наявність заперечень сторони відповідача щодо неспівмірності заявленого розміру витрат на оплату правничої допомоги позивача, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що розмір заявлений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) є завищеним. Суд першої інстанції, при ухваленні додаткового рішення, не звернув увагу на те, що заявлений розмір не відповідає обсягу наданих послуг та виконаних робіт, тоді як під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, визначені ст. 141 ЦПК України, і для цього заява іншої сторони не вимагається.

Таким чином, заявлені до стягнення витрати на правову допомогу 12 500 грн є необґрунтованими та завищеними, порівняно з обсягом наданих адвокатом послуг.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи докази понесених позивачем витрат не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у визначеному судом розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має відповідати вимогам ст. ст. 137, 141 ЦПК України та критерію розумної необхідності таких витрат.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що визначена судом до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 13 000 грн є неспівмірною зі складністю справи та непропорційною до предмета позову, обсягом наданих адвокатом послуг заявнику, не відповідає критерію розумності та необхідності таких витрат.

У пункті 135 постанови від 16.11.2022 року в справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.».

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 28.06.2023 року у справі № 369/576/22, «суд апеляційної інстанції обґрунтовано врахував вищенаведену судову практику і, застосовуючи норми ЦПК України, зробив висновок про те, що критерії, визначені частиною четвертою статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини другої статті 141 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, визначені статтею 141 ЦПК України. Апеляційний суд правильно зазначив, що таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.»

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги обсяг вчинених процесуальних дій , обсяг виконаної адвокатом роботи, враховуючи складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для зменшення суми витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з ТОВ «Авансар» на користь ОСОБА_1 , із суми 13 000 грн до суми в розмірі 8000 грн, у зв`язку з чим додаткове рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, встановивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та вимогам цивільного процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку про зміну оскаржуваного додаткового рішення в частині визначення суми витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає до стягнення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» - задовольнити частково.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року - змінити в частині розміру витрат на правову допомогу та визначити, що стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» на користь ОСОБА_1 підлягають судові витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14 липня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.