Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/1092/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

18.07.2025 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Вознюка Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Федченко Л.В.,

справа № 677/1092/24,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Красилівська державна нотаріальна контора,

представник позивача Ковальчук І.М.,

предмет позову визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, -

провівши по справі судове засідання в залі суду, в порядку загального позовного провадження,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 у якому просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.03.2006, видане Красилівською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 про отримання у спадщину майна після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги позову обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 .

На момент смерті ОСОБА_3 , позивач була малолітньою дитиною, а тому спадщину прийняла фактично. Проте в силу віку вона не знала і не могла знати про встановлені чинним законодавством права та обов`язки щодо оформлення спадкового майна.

В подальшому позивач звернулася до адвоката для надання адвокатських послуг з питання отримання інформації про наявність (відсутність) будь-якого спадкового майна після смерті батька та їй стало відомо про наявність у спадкодавця спдкового майна, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач звернулася до Красилівської державної нотаріальної контори Хмельницької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою державного нотаріуса від 07.06.2024 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що 28.03.2006 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 - батьку померлого ОСОБА_2 .

Стверджує, що державний нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.03.2006 року на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перевіривши наявність інших осіб, які мають право на спадкування, в тому числі наявність малолітньої доньки у померлого, що порушило права позивача на отримання спадкового майна після смерті батька.

Зважаючи на вказане, позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом для захисту своїх законних прав та інтересів.

Відповідач відзив на позов не подав.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача ОСОБА_4 подала до суду заяву, у якій просила справу розглянути у її та позивача відсутність.

Відповідач, який повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, заперечень щодо задоволення позову суду не подав, причини неявки в судове засідання не повідомив.

Представник Красилівської державної нотаріальної контори Тиховська В. подала до суду заяву у якій просила розглянути дану справу без участі державного нотаріуса.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

17.07.2024 відкрито провадження у справі, та призначено підготовче судове засідання.

27.11.2024 ухвалою суду за клопотанням позивача витребувано у Красилівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3

30.01.2025 ухвалою суду за клопотанням позивача витребувано у Хмельницького обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3

03.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

10.07.2025 ухвалою суду постановлено проводити заочний розгляд справи, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

10.07.2025 судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та повідомлено, що рішення буде ухвалено та проголошено 18.07.2025.

Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв його батько ОСОБА_2 , подавши відповідну заяву до Красилівської державної нотаріальної контори.

28.03.2006 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Красилівською державною нотаріальною конторою 01.09.1997 року за реєстровим №2720.

Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та є дочкою ОСОБА_3 .

На момент відкриття спадщини 19.11.2004 року позивачу виповнилося 10 повних років.

16.06.2016 позивач змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

07.06.2024 ОСОБА_1 подала до Красилівської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою від 07.06.2024 №575/02-31 державним нотаріусом було їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що 28.03.2006 року свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 вже було видано батьку померлого ОСОБА_2 .

Вказані обставини підтверджуються: копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 ; копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 ; копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 ; Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на рухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №343876250 від 23.08.2023; постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №575/02-31 від 07.06.2024; копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.03.2006 року.

V. Оцінка суду

Згідно зі ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 4 ст. ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як вбачається із досліджених матеріалів спадкової справи №170/2006, заведеної 28.03.2006 до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про прийняття спадщини звернувся його батько ОСОБА_3 , який у заяві вказав, що крім нього інших спадкоємців немає.

Водночас позивач, будучи малолітньою на момент смерті ОСОБА_3 , прийняла спадщину після смерті батька в порядку ч. 4 ст. 1268 ЦК України, оскільки протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини не відмовилася від неї, а відтак є спадкоємцем 1/2 частки у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Законом не обмежується строк на подачу заяви спадкоємцем про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Щодо ефективності обраного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності [див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)].

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу про захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Нормами Цивільного кодексу України передбачено можливість захисту прав спадкоємців як шляхом внесення змін до свідоцтва про право на спадщину (ст. 1300 ЦК України), так і шляхом визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину (ст. 1301 ЦК України).

Згідно зі ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Звертаючись до суду з позовом, представником позивача адвокатом Ковальчук І.М., заявлено вимогу саме про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого на ім`я ОСОБА_3 , покликаючись на положення ст. 1301 ЦК України.

Разом з тим, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04.11.2024 року по справі № 504/3606/14-ц зауважив, що правові конструкції «внесення змін до свідоцтва про право на спадщину» та «визнання свідоцтва про право на спадщину» є різними.

Недійсність свідоцтва обумовлена певними «вадами», які існували в момент його видачі (зокрема, особа, якій видане свідоцтво, не мала права на спадкування, нікчемність заповіту). Тобто підстава недійсності свідоцтва як документа має існувати в момент його видачі.

Підстави внесення змін до свідоцтва не пов`язані з протиправною поведінкою (це можуть бути, зокрема, обставини які існували, але не були відомі усім учасникам спадкових відносин або ж виникли тільки після видачі свідоцтва про право на спадщину). Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як згідно з рішенням суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, натомість визнання свідоцтва недійсним допускається тільки за підставі рішення суду.

У ЦК України не визначено підстав внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. До них, зокрема, можливо віднести: прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України); прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, однак якому судом визначено додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину (частини третя та четверта статті 1268 ЦК України), але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, зокрема змінився розмір обов`язкової частки у спадщині (стаття 1241 ЦК України); зменшення розміру частки спадкоємця у спадщині за рішенням суду (наприклад, частина перша статті 1241 ЦК України).

Виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не визнання його недійсним.

Таким чином належним способом захисту у даній справі є вимога про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що згідно з принципом «суд знає закон» суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд.

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути внаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (зазначений правовий висновок викладено та застосовано у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 року у справі № 9901/172/20 (провадження № 11-416заі20), від 01.07.2021 року у справі № 9901/381/20 (провадження № 11-39заі21).

Водночас, як вказав Верховний Суд у постанові від 04.09.2024 року по справі №278/2111/23 застосування судом принципу «jura novit curia» («суд знає закони») не є безмежним, тому що згаданий принцип, з одного боку, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. З іншого боку, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Сторін не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції в умовах нової кваліфікації.

В ході судового розгляду сторони не надавали пояснень та не подавали суду докази щодо можливості внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за законом за наведених судом обставин.

Зважаючи на вказане, доходить висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку із обранням позивачем неефективного способу захисту.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

VI. Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У з тим, що у задоволенні позові відмовлено, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 1216-1218, 1222, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , третя особа Красилівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Красилівського районного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги позивачем заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа Красилівська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: 31000, Хмельницька область, Хмельницький район, м. Красилів, вул. Театральна, 1, .

Суддя Р. В. Вознюк