Справа 192/427/25
Провадження 2/206/1620/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючої-судді Плінської А.В.

при секретарі Білій О.А.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

встановив:

20 лютого 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) та інших доходів щомісячно з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що від шлюбу мають сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області шлюб між подружжям розірвано. Дитина проживає разом з батьком, відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає. На момент звернення до суду з цим позовом ними не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачкою свого обов`язку утримувати неповнолітню дитину.

Ухвалою від 08 травня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

03 червня 2025 року відповідачем ОСОБА_3 був поданий відзив на позовну заяву в якому вона просила відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що позивач вводить суд в оману стверджуючи, що вона не приймає участі у вихованні та утриманні сина. Так як вона регулярно надсилає позивачу кошти на утримання дитини, цікавиться шкільним життям дитини, проявляє турботу про сина. Вона завжди готова до діалогу з колишнім чоловіком із питань, що стосуються спільної дитини. Аліменти в судовому порядку стягуються у випадку, коли один з батьків не виконує своїх обов`язків щодо утримання дитини, або існує спір щодо даного питання. Тобто, суд є останньою інстанцією, ящо вирішити питання у досудовому порядку не виявляється можливим. Усі перераховані підстави в даному випадку абсолютно відсутні. Враховуючи вищенаведене, вважає даний позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

В свою чергу представник позивача ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив у якій зазначив, що дитина проживає разом із позивачем з вересня 2022 року, а перші кошти на утримання дитини відповідач перерахувала позивачу тільки після подачі ним дійсного позову 28 лютого 2025 року. Доводи відповідача, що вона готова до діалогу з позивачем щодо вихованні та утримання дитини, не відповідають дійсності, оскільки з вересня 2022 року вона жодного разу не зателефонувала позивачу та не поцікавилася сином, його інтересами та потребами. З урахувань викладеного просив задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, скористалась правом на подання відзиву на позов.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 7 вересня 2002 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року між ними був розірваний.

За час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народився син - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Статтею 182 цього ж Кодексу передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 191 цього ж Кодексу передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, адже дитина постійно проживає із ним, а мати, як і батько в такій же мірі несе відповідальність по утриманю дитини.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача викладені у відзиві на позов, оскільки, як вбачається з долучених до відзиву на позовну заяву квитанцій відповідачем тільки після подання позовної заяви тричі були здійснені позивачу перекази в рахунок аліментів на утримання сина. Тобто сплата відповідачем аліментів не носить систематичного характеру, а відповідно ставить позивача в залежність від волі та бажання відповідача здійснити таку виплату.

Отже, викладене свідчить, що домовленість між сторонами щодо сплати аліментів по утриманню сина досягнута була.

Крім того, отримання аліментів від відповідача в даному випадку, матері дитини, є правом батька, з якою проживає дитина, та певною гарантією благополуччя дитини, забезпечення базових потреб дитини.

Керуючись ст.ст.10-12, 81,141, 263-265, 430 ЦПК України, ст.ст. 180-183, 191 СК України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 на утримання сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20 лютого 2025 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір сумі 1211,20 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: А.В. Плінська