Провадження № 22-ц/801/1367/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 рокуСправа № 127/30319/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу №127/30319/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2025 року,яке ухвалив суддя Волошин С.В. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст судового рішення складено 09 квітня 2025 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, мотивуючи його тим, що у січні 2022 року позивач ОСОБА_1 планував купити автомобіль з Кореї та звернувся до свого знайомого ОСОБА_3 , який займається пригоном автомобілів із-за кордону. Умовою замовлення авто була передоплата певної суми грошових коштів шляхом переказу на картковий рахунок, реквізити якого були надані ОСОБА_3

07 лютого 2022 року в присутності позивача з його телефону через мобільний додаток Приват24 ОСОБА_3 здійснено переказ грошових коштів в загальній сумі 66120,00 грн з карткового кредитного рахунку ОСОБА_1 на картковий рахунок відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується платіжною інструкцією № P24AC8024 від 07 лютого 2022 року.

Позивач зазначає, що фактично сторони між собою досягли усних домовленостей про купівлю автомобіля з-за кордону, про що ОСОБА_1 було здійснено передоплату коштів за доставку автомобіля.

Неодноразові звернення позивача ОСОБА_1 щодо виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем залишенні поза увагою, умови домовленостей не виконанні, відповідач безпідставно набувши кошти продовжує ними користуватися.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 перерахував на картковий рахунок ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 66120,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № P24AC8024 від 07 лютого 2022 року і таке набуття відбулось за відсутності правової підстави, наявні підстави, визначені ст. 1212 ЦК України щодо повернення ОСОБА_2 безпідставно набутих грошових коштів.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 66120 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 66120 грн, а також судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права. Просив скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог, оскільки між сторонами виникли договірні правовідносини, на які положення ст.1212 ЦК України не розповсюджуються.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що у січні 2022 року позивач ОСОБА_1 планував купити автомобіль з Кореї та звернувся до свого знайомого ОСОБА_3 , який займається пригоном автомобілів із-за кордону. Умовою замовлення авто була передоплата певної суми грошових коштів шляхом переказу на картковий рахунок, реквізити якого були надані ОСОБА_3 .

Вказана обставина стверджується стороною позивача у позовній заяві та не заперечується стороною відповідача у відзиві на позовну заяву, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.

07 лютого 2022 року через мобільний додаток Приват24 ОСОБА_1 здійснив переказ грошових коштів в загальній сумі 66120,00 грн на картковий рахунок відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується платіжною інструкцією № P24AC8024 від 07 лютого 2022 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2024 року (справа №127/35459/23) позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором станом на 17 жовтня 2023 року в розмірі 60885,91 грн з яких: 49339,23 грн заборгованість за тілом кредиту; 11546,68 грн заборгованість за простроченими відсотками. Вирішено питання судових витрат.

Зазначеним судовим рішення встановлено, що слідчим СВ відділу поліції № 2 ВРУП ГУНП У Вінницькій області лейтенантом поліції ГУНП Головко Є.О. здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000075 від 03 травня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР. Крім того, згідно з інформацією АТ КБ «Приватбанк» від 24 квітня 2024 року № 5586096-ВБ стосовно проведеної АТ КБ «Приватбанк» перевірки (службове розслідування) у зв`язку із зняттям невідомою особою шахрайським шляхом з використанням додатків «Монобанк», «А-Банк» та «ПриватБанк» кредитних коштів на суму 320000 грн, які належали ОСОБА_1 та результатів такої перевірки, встановлено наступне. В ході перевірки встановлено, що ОСОБА_1 планував купити автомобіль та звернувся з допомогою в виборі та пригону автомобіля з Кореї до ОСОБА_3 . Умовою замовлення авто була передплата та переказ на карти, які були надані ОСОБА_3 . Аналізом виписки по карті НОМЕР_1 встановлено, що відбулись списання, які наведені нижче. 07 лютого 2022 року о 14:37:18 було переказано через Приват24 грошові кошти в загальній сумі 67552,61 грн (комісія банку 1432,61 грн), з карти 805444 клієнта ОСОБА_1 на карту клієнта ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

За загальним правилом, визначеним частиною першою статті 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до положень частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Так, відповідно до частини першої статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Як визначено у статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тлумачення статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212 - 1214 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач ОСОБА_2 не надав суду доказів того, що грошові кошти в сумі 66120 грн, були ним отримані від позивача на відповідній правовій підставі, а саме на виконання умов договору, рішення суду, відповідно до закону, тощо.

Таким чином, факт безпідставного перерахування ОСОБА_1 грошових кошів ОСОБА_2 в сумі 66120 грн підтверджується платіжною інструкцією № P24AC8024 від 07 лютого 2022 року, а тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про задоволення позову та стягнення цих коштів.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами виникли договірні правовідносини, на які положення ст. 1212 ЦК України не поширюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов, які передбачає договір, зокрема, предмету договору, строку виконання зобов`язання, ціни, умови передачі товару.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що за відсутності належних доказів укладення договору між сторонами, відсутні правові підстави вважати, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли договірні відносини.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 66120 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 16 липня 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Матківська М.В.