справа № 489/7348/24 провадження №2/489/382/25
РІШЕННЯ

Іменем України

17 липня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиті послуги теплопостачання

встановив:

У вересні 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача борг за послуги з централізованого опалення в сумі 10218,17 грн., 1551,66 грн. суми, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 811,79 грн. три відсотки річних.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення, що надаються до квартири АДРЕСА_1 . Однак, відповідачі оплату за спожиту теплову енергію своєчасно та в повному обсязі не проводили, у результаті чого за період з 01.11.2018 по 31.10.2021 утворилась заборгованість на суму 19051,80 грн. В результаті стягнення Інгульським відділом державної виконавчої служби була здійснена часткова оплата боргу, сума заборгованості за послугу з централізованого опалення за період з 01.11.2018 по 31.10.2021 зменшилась та на момент подачі позовної заяви становить 10218,17 грн. Крім того, за період з 01.12.2018 по 31.10.2021 відповідачам нараховано суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1551,66 грн. та три відсотки річних у розмірі 811,79 грн., що разом з сумою основного боргу становить 12581,62 грн. Відповідачі добровільно погасити заборгованість не бажають, чим завдає позивачу матеріальну шкоду.

ОСОБА_4 надала до суду відзив на позовну заяву в якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування відзиву посилається на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для пред`явлення вищевказаних вимог. Сума заборгованості є необґрунтованою, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази правомірності нарахування суми за послуги теплопостачання. Крім того, до позовної заяви не додано копії договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, а тому жодних умов договору вона не порушувала, кредит в теплопостачальній організації не брала. Також відповідач не погоджується з тим, що теплова енергія подається до усіх приміщень багатоквартирного будинку, оскільки система опалення приміщень загального користування будинку відключена від системи теплопостачання ще задовго до встановлення загальнобудинкового теплового лічильника. До того ж, в позові взагалі відсутні будь-які відомості про існування вузла комерційного обліку послуги. Таким чином, позовна заява фактично ґрунтується на спотворених відомостях позивача, за необґрунтованими тарифами, без відомостей управителя будинку про зазначення типу вузла комерційного обліку послуги, без зазначення щомісячного розрахунку на одиницю житлової площі, а також без відомостей про періодичне обслуговування вузла комерційного обліку.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив в якому зазначив, що позивачем не порушено вимог чинного законодавства про строки позовної давності, оскільки позивач звертався до Ленінського районного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості. Також вказав, що підприємством приймались всі заходи, щодо пропонування споживачам укласти Договори про надання населенню послуг з централізованого опалення та підігріву питної води, шляхом розміщень в засобах масової інформації, розповсюдження листів з пропозиціями укладення договору, доставки проектів договорів в квартири абонентів. Відтак, навіть за відсутності договору між сторонами, боржник зобов`язаний сплачувати вартість послуги з централізованого опалення на підставі того факту, що користувався нею. Оскільки відповідачем не надано доказів оплати наданої послуги теплопостачання, отже, за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем у зазначеному розмірі.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.10.2024 копію ухвали про відкриття провадження та матеріалів позовної заяви повторно направлено відповідачам, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку, необхідного для надання відповідачами відзиву.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Відповідачі правом на подання відзиву на позов не скористались, повідомлення їх про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва №16.27- від 26.09.2024 за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформаційна довідка №392777052 від 29.08.2024 квартира АДРЕСА_3 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_3 (1/2 частка), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (по 1/4 частці).

ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» здійснювало постачання теплової енергії до буд. АДРЕСА_4 в опалювальних сезонах 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021, що підтверджується копіями нарядів на підключення опалення до будинку на початку опалювальних сезонів.

Зобов`язання по постачанню теплової енергії позивачем були виконані та факт отримання відповідачами теплової енергії сторонами не оспорюється.

Однак, відповідачами оплата послуг за надану теплову енергію своєчасно та в повному обсязі не здійснювалась, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку за період з 01.11.2018 по 31.10.2021 відповідачам нараховано: 19051,80 грн. - сума боргу за послуги з централізованого опалення; та за період з 01.12.2018 по 31.10.2021 1551,66 грн. - сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції; 811,79 грн. - три відсотки річних.

Статтями 67, 68 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Споживач зобов`язаний своєчасно (щомісячно) вносити плату за комунальні послуги.

В пункті 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів (частини перша, четверта статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до частини 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» плата за спожиту теплову енергію повинна провадитися споживачем теплової енергії щомісячно за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до статті 162 ЖК України плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить на праві приватної власності, здійснюється з затвердженими в установленому порядку тарифами. Власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктами 1 та 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Також згідно з статтею 24 Закону України «Про теплопостачання», основним обов`язком споживача теплової енергії, серед інших, є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17 та постановах Верховного Суду від 04.09.2022 у справі № 201/1807/21, від 07.11.2023 у справі № 643/17352/20, від 22.12.2023 у справі № 607/2611/22.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

В статтях 610, 611 ЦК України закріплено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Обов`язковою умовою покладання на боржника передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України відповідальності є прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума боргу відповідачів за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2018 по 31.10.2021 складає 10218,17 грн.

Крім того, за період з 01.12.2018 по 31.10.2021 відповідачам нараховані: 1551,66 грн. суми, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, та 811,79 грн. трьох відсотків річних.

Щодо тверджень відповідача ОСОБА_2 про пропуск позивачем строку на звернення з даним позовом, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлена тривалість загальної позовної давності у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідачів на його заборгованість за надані послуги з теплопостачання, яка виникла за період з 01.12.2018 по 31.10.2021. При цьому з позовом до суду він звернувся 25.09.2024.

Разом з тим судом встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»(набув чинності 02.04.2020) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

01.07.2023 згідно постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 завершено дію карантину.

В той же час 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Згідно з пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З огляду на викладене, посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення із даним позовом до суду, не відповідають положенням діючого законодавства.

Крім того, з долученого відповідачем до матеріалів справи розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачами щомісячно починаючи з грудня 2019 року частково здійснювались оплати за надані послуги з теплопостачання, що свідчить про переривання строку позовної давності у відповідності до положень статті 264 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Оскільки відповідачі ОСОБА_3 (1/2 частка), ОСОБА_1 (1/4 частка) та ОСОБА_2 (1/4 частка) є співвласниками квартири, до якої надаються послуги з централізованого опалення позивачем, в силу належності квартири на праві спільної часткової власності, кожен з них має нести відповідальність пропорційно своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано.

Враховуючи, що відповідачу ОСОБА_3 належить 1/2 частки квартири, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/4 частці квартири АДРЕСА_3 , суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з кожного з них заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної часткової власності на квартиру: з ОСОБА_3 5109,09 грн. боргу за послуги з централізованого опалення, 775,83 грн. інфляційних втрат та 405,90 грн. трьох відсотків річних; з ОСОБА_1 2554,54 грн. боргу за послуги з централізованого опалення, 387,92 грн. інфляційних втрат та 202,95 грн. трьох відсотків річних; та з ОСОБА_2 2554,54 грн. боргу за послуги з централізованого опалення, 387,92 грн. інфляційних втрат та 202,95 грн. трьох відсотків річних.

Подібний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 20.09.2018 по справі №522/7683/13.

Приймаючи до уваги те, що відповідачі є співвласниками квартири, до якої позивач надає послуги з теплопостачання, та враховуючи неналежне виконання відповідачами зобов`язань, позов підлягає частковому задоволенню з підстав, наведених у мотивувальній частині рішення.

Що стосується розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в загальній сумі 3028,00 грн., сплачений при подачі цього позову, пропорційно задоволеним вимогам, а саме: з ОСОБА_3 1514,00 грн., з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 по 757,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу.

Враховуючи вказані норми, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідачів 41,00 грн. суми, витраченої на запит до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" про стягнення боргу за спожиті послуги теплопостачання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" борг за надані послуги централізованого опалення за період з 01.11.2018 по 31.10.2021 в розмірі 2554,54 грн.; 387,92 грн. інфляційних втрат, 202,95 грн. трьох відсотків річних за період з 01.12.2018 по 31.10.2021 та 757,00 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" борг за надані послуги централізованого опалення за період з 01.11.2018 по 31.10.2021 в розмірі 2554,54 грн.; 387,92 грн. інфляційних втрат, 202,95 грн. трьох відсотків річних за період з 01.12.2018 по 31.10.2021 та 757,00 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" борг за надані послуги централізованого опалення за період з 01.11.2018 по 31.10.2021 в розмірі 5109,09 грн.; 775,83 грн. інфляційних втрат, 405,90 грн. трьох відсотків річних за період з 01.12.2018 по 31.10.2021 та 1514,00 грн. судового збору.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Обласне комунальне підприємство "Миколаївоблтеплоенерго", , місцезнаходження: м. Миколаїв. вул. Миколаївська, 5а;

відповідачі: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; та ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 .

Повний текст судового рішення складено 17.07.2025.

Суддя І.В.Коваленко