Провадження № 2/522/3226/25
18 червня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Шенцевої О.П.,
за участю секретаря судового засідання Сафтюк-Панько Б.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженною відповідальністю «Південьавтотранс» про стягнення заборгованості, -
12 вересня 2024 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , та Товариства з обмеженною відповідальністю «Південьавтотранс» про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 14 серпня 2007 року між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №660/111-514, за умовами якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 198 000,00 доларів США, а відповідач зобов`язалася у порядку та на умовах що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, однак останій належним чином взяті на себе зобов`язання не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість за кредитом. Дніпровським районним судом м. Києва у справі №2604/6084/2012 з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» стягнуто солідарно заборгованість у розмірі 192 187 долларів 93 центи США, що за офіційним курсом НБУ становитть 1 533 083 грн 12 коп та судові витрати в розмірі 7 863,80 грн.
Згідно з рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.
Загальними зборами акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк». 12 серпня 2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк», шляхом затвердження його в новій редакції.
30 листопада 2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».
Внаслідок невиконання умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 23 лютого 2022 року становить 828 336, 55 грн, суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану вище заборгованість та судові витрати.
Ухвалою суду від 18 вересня 2024 року відкрите цивільне провадження за позовом та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Представник позивача АТ «Сенс Банк», будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, шляхом направлення повідомлення в електронний кабінет юридичної особи, у судове засідання не з`явився, однак від нього надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимогу підтримав повністю, проти заочного рішення не заперечував.
Відповідачі в призначене судове засідання не з`явилися, про розгляд справи в суді повідомлені завчасно, належним чином, виклик відповідачів в судове засідання здійснено шляхом направлення за адресою відповідачів рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось до суду, а також шляхом розміщення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті «Судова влада України», про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від останніх не надходило.
Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.
Водночас, суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, за відсутності заперечень представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст. ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання.
Судом встановлено, що 14 серпня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №660/111-514, за умовами якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 198 000 доларів США, зі сплатою 13,5% процентів річних та комісій, в розмірі і порядку визначених в додатку №1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною, та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 14 серпня 2017 року (включно), на умовах визначених цим договором.
Дніпровським районним судом Одеської області 18 квітня 2012 року у справі №2604/6084/2012 з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» стягнуто солідарно заборгованість у розмірі 192 187 долларів 93 центи США, що за офіційним курсом НБУ становить 1 533 083 грн 12 коп та судові витрати в розмірі 7 863,80 грн.
Згідно з рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. У зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань відповідачем утворилась заборгованість за кредитом.
Загальними зборами акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».
12 серпня 2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк», шляхом затвердження його в новій редакції.
30 листопада 2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».
Згідно з розрахунком вимог Банку, у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором №660/111-514 від 14 серпня 2007 року за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року, виникла заборгованість за ставкою 3% на кредитну заборгованість 28 575, 45 дол. США.
Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 цього Кодексу.
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства, що виникають з кредитних правовідносин", наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 у справі № 489/2951/16-ц зазначено, що за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
З ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач мав кредитні зобов`язання перед Банком та з нього, згідно з судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2012 року стягнуто заборгованість за невиконання цих кредитних зобов`язань.
З огляду на те, що ОСОБА_1 порушив кредитні зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, згідно з вимогами ст.625 ЦК України.
Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 статті 1054 ЦК Українивстановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК Українив разі прострочення повернення чергової частини кредиту кредитор (Банк) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Відповідно до ст.ст.525,526 Цивільного кодексуУкраїни зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Частиною 1статті 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з положеннями статей 530,612,625,1050,1054 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.
Жодних доказів щодо сплати 3% річних у повному обсязі за кредитним договором, та які б спростовували суму заборгованості, відповідач суду не надав.
Таким чином, на момент розгляду справи доказів погашення кредиту та сплати процентів у суду не має.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.7ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
На підставі вищенаведеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення солідарно з відповідачів всієї суми заборгованості за ст. 625 ЦК України за кредитним договором є обґрунтованими.
Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх обґрунтованими і доведеними.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 509,524,525,526,530,536,549,550-551,610-612,625 626,629,638,639,1048,1050,1052,1054,1055,1056-1ЦК України, ст.ст.2,4,12,13,27,64,76,81,95,133,141,247,258-259,263-265,268,274,279,280-282,354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженною відповідальністю «Південьавтотранс» про стягнення заборгованості - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено та підписано 18 липня 2025 року.
Суддя: