ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1403/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №690/334/25 Категорія: на ухвалу Линдюк В. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н. І. , Сіренко Ю. В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на ухвалу Багачевського міського суду Черкаської області від 02.06.2025 (повний текст складено 02.06.2025, суддя в суді першої інстанції Линдюк В. С.) про передачу на розгляд до іншого суду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Звенигородського нотаріального округу Побіянська Неллі Борисівна, про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною,

в с т а н о в и в :

у травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати недійсною її відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть № 138, на користь ОСОБА_2 .

Відповідно до змісту позовної заяви до складу спадщини від якої відмовилась позивач на користь відповідача входило домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Багачевського міського суду Черкаської області від 02.06.2025 вказану позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Звенигородського районного суду Черкаської області з підстав того, що до складу спадщини, відмову від прийняття якої позивач просить визнати недійсною, входять майнові права на нерухоме майно, яке розташоване в Звенигородському районі Черкаської області, отже на вказаний спір розповсюджується правило виключної підсудності.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду, просить ухвалу скасувати.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що жодного спору стосовно нерухомого майна у цій справі немає, адже позивач має намір лише оспорити свій односторонній правочин вчинений під впливом обману рідного брата, який запевнив її про розподіл спадщини порівну. Тому вважає, що у даному випадку мають бути застосовані загальні правила територіальної підсудності, тобто позов має бути пред`явлений за місцем проживання чи перебування відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

За правилами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В даному випадку оскаржується ухвала про передачу справи на розгляд до іншого суду, яка зазначена в пункті 9 частини першої статті 353 ЦПК України. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у повній мірі відповідає вказаним вимогам процесуального законодавства.

Так згідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, яка складається з будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Порядок визначення територіальної підсудності цивільних справ закріплений в статтях 26-30 ЦПК України, відповідно до яких підсудність визначається за предметними і територіальними ознаками.

Відповідно до правил ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця або, якщо це місце невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України(ст.ст.1216-1218,1221,1223,1241 ЦК України).

Таким чином, право на спадкування є не абстрактним, а цілком конкретним і невіддільним від предмету спадкування (спадкової маси, спадкового майна).

Визнання відмови від прийняття спадщини недійсною безпосередньо пов`язано з правом на спадщину, до складу якої входить нерухоме майно.

Виключна підсудність - це особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності (загальної, договірної, альтернативної або підсудності пов`язаних між собою вимог). Це пояснюється особливостями справ, на які така підсудність поширюється, і направлено на створення сприятливих умов для розгляду справи й виконання судового рішення.

Згідно із роз`ясненнями, що містяться у пунктах 41 та 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013р. № 3 (далі - Постанова Пленуму № 3), визначено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи із зазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Як наголошено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

У постанові від 09 вересня 2020 року в справі № 910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Враховуючи наведене, а також з огляду на те, що спір безпосередньо стосується прав та обов`язків, пов`язаних з нерухомим майном, оскільки задоволення позовних вимог потрібно позивачу для отримання права на спадщину, а саме частку будинковолодіння, яке розташоване на території Звенигородського району Черкаської області, то вказаний позов необхідно пред`являти за місцезнаходженням такого майна у відповідності до ст. 30 ЦПК України.

Згідно п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Таким чином, враховуючи вищенаведене законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про підсудність справи Звенигородському районного суду Черкаської області.

Доводів, які б свідчили про те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною подана апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже ухвалу Багачевського міського суду Черкаської області від 02.06.2025 про передачу справи на розгляд до іншого суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення.

Ухвалу Багачевського міського суду Черкаської області від 02.06.2025 про передачу на розгляд до іншого суду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Звенигородського нотаріального округу Побіянська Неллі Борисівна, про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 23.07.2025.

Суддя-доповідач

Судді