Справа № 932/7053/24
Провадження № 2/932/2579/24
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 57
телефон приймальні судді 099 520 65 95
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого - судді Ярощук О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики -

установив:

Позиція позивача.

13 серпня 2024 року позивач звернувся до суду із позовною заявою у якій просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики №76756775 у розмірі 28 000,00 грн., з яких: 7 000,00 грн. основна сума боргу; 21 000,00 грн. за відсотками.

Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

У зв`язку з тим, що відповідач борг не повертає, позивач був змушений звернутися з позовом до суду.

Процесуальні дії по справі.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04.09.2024 передано у провадження судді Ярощук О.В. (а.с.32).

Ухвалою суду 07.10.2024 року справу прийнято до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін (а.с.36-37).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був належним чином повідомлений. В позові зазначив, що просить суд, розглядати справу за його відсутності, та в разі неявки відповідача, не заперечує проти винесення судом заочного рішення.

Відповідач у судовому засіданні заперечувала щодо стягнення із неї заборгованості по відсоткам.

Фактичні обставини встановлені судом.

04 серпня 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»)та ОСОБА_1 було укладено договір Позики №76756775, відповідно до умов договору ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зобов`язується надати відповідачу грошові кошти в загальній сумі 7 000,00 грн, строком на 30 днів, процентна ставка 2,5% в день (а.с.5-6).

14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 14/06/21, до умов якого ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі Боржників (а.с.8).

У судовому засіданні факт отримання кредитних коштів відповідач не заперечувала, лише не погоджувалася із нарахованими відсотками.

Таким чином, на думку позивача, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021.

25 січня 2024 року між фактором ТОВ «ФК «ЄАПБ» та клієнтом ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено додаткову угоду до договору факторингу № 14/06/21, за змістом якої вбачається, що визначено суму прав вимоги, згідно реєстру №14 від 25.01.2024 року, однак сума позивачем для суду видалена і не є доступною для вивчення.

Відповідно засекречено позивачем і загальну суму права вимоги (а.с.11).

Окрім того, до суду надано лише частину договору факторингу від 14.06.2021 року, тобто позивач надав ту частину, яку вважав необхідною, а саме: вступну частину, з п.1.1 до п.1.3 (не у повному обсязі), з 2.1.9 до п.4.2, з 9.7 до 9.10 (а.с.8-9).

Згідно із актом прийому -передачі боржників №14 від 25.01.2024 року фактор прийняв реєстр боржників у кількості 4 582 грн (а.с.12).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №14 від 25.01.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 28 000,00 грн, з яких: 7 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 21 000,00 грн сума заборгованості за відсотками (а.с.13).

Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним Договором № 76756775 від 04.08.2023, заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 30.06.2023 становить 28 000,00 грн, з яких: 7 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 21000,00 грн сума заборгованості за відсотками (а.с.14).

Відповідач заперечувала щодо нарахованих відсотків.

Висновки суду та релевантне законодавство.

Відповідно до положень ст.ст. 1046, 1049, 1054 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 512, 514 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Визначення факторингу міститься у с. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Суд враховує, що за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги за договорами відступлення права вимоги, договорами факторингу, може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав або вимоги, що може виникнути в майбутньому на підставі, в даному випадку, існуючого кредитного договору на момент укладення договорів факторингу.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17 відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній уповноважений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.

Встановлено, що між відповідачем ОСОБА_1 та первісним кредитором ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» був укладений договір позики №76756775 від 04.08.2023 року.

У подальшому право вимоги за кредитним договором був переданий позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Однак, позивачем при зверненні до суду, не подано доказів перерахування ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» на рахунок ОСОБА_1 позики у вказаному у договорі розмірі, яким чином були перераховані грошові кошти згідно договору, відсутні відомості про успішність виконання такого перерахунку. При зверненні до суду з позовом позивачем не надано доказів (виписок з рахунку або інших платіжних документів, тощо), які підтверджують факт перерахування коштів.

Таким чином, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу.

У долучених до матеріалів справи доказах відсутнє відповідне платіжне доручення чи його належним чином завірена копія на підтвердження тих обставин, що ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (Первісний кредитор), перерахувало відповідачу на платіжну картку кредитні кошти, згідно договору № 76756775 від 04.08.2023 року, тому посилання позивача про надання відповідачу кредитних коштів є безпідставними та не підтверджено належними доказами.

Окрім того, позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник та докази отримання якого та розмір до позовної заяви не додані), стягнути проценти за користування кредитними коштами.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів надання відповідачу грошових коштів з підтвердженням розміру наданих в кредит (позику) грошових коштів за кредитним договором, вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають.

Окрім цього, вирішуючи вказаний спір, суд має встановити чи набув позивач право вимоги за договором фактрингу.

14 червня 2021 року ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», уклали договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передала (відступила) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" прийняла належні ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

З матеріалів справи вбачається, що договір факторингу № 14/06/21, за яким згідно з доводами позовної заяви відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 76756775 від 04.08.2023, укладено між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 14.06.2021, тобто за чотири роки до укладення кредитного договору між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 .

Вказане свідчить, що предметом останнього на момент його укладення не могло бути право будь-якої вимоги за неіснуючим на той час кредитним договором № 76756775 від 04.08.2023, що в свою чергу виключає відступлення та набуття відповідного права вимоги за кредитним договором № 76756775 від 04.08.2023 згідно з договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року.

За таких обставин ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги щодо ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути передане ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» на підставі договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 позивачу.

Окрім того, до суду надано лише частину договору факторингу від 14.06.2021 року, тобто позивач надав ту частину, яку вважав необхідною, а саме: вступну частину, з п.1.1 до п.1.3 (не у повному обсязі), з 2.1.9 до п.4.2, з 9.7 до 9.10, за таких обставин суд позбавлений можливості оцінити чи були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, чи охоплені договором зобов`язання відповідача, які виникли через чотири років після укладення цього договору.

Аналогічні висновки викладені в постанові Дніпровського апеляційного суду № 199/5003/24 від 06.12.2024.

Разом з цим, суд вважає, що у справі відсутні докази на підтвердження оплати за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ».

У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховним Судом зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012 тощо).

Розділом 3 договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (у тій частині, що надана суду), визначено порядок розрахунків. Зокрема, пунктом 3.2 передбачено, що фактом сплачує клієнту 100% ціни продажу протягом 7 робочих днів з моменту передачі по акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників, шляхом безготівкого перерахування гршових коштів на рахунок клієнта, вказаний у розділі 10 даного договору.

Однак, якщо, зважати на ту частину договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, яка надана у розпорядження суду, договір має останній п.9.10, тобто за логічною структурою самого договру, договір має лише 9 розділів і 10-го не містить.

Разом із тим, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, тому суд вважає, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зазначено, що відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.

Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

Таким чином, наявний витяг з реєстру боржників №14 по договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, де боржником зазначено ОСОБА_1 , сам по собі не свідчать про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника, оскільки належними доказами, крім реєстрів, є докази на підтвердження оплати за договором факторингу.

З урахуванням вищезазначеного, оскільки позивачем не було набуто у передбачений законом спосіб право вимоги за договором позики №76756775 від 04.08.2023, у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за цим договором з відповідача ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Окрім цього, суд зазначає, що звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом із тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.

У своїй позовній заяві до суду ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило розглянути справу у його відсутність, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

З урахуванням зазначеного суд вважає, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Оскільки у позові відмовлено, у силу приписів ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позову ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення ухвалено 30.06.2025.

Сторони по справі:

Позивач: ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», , 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, адреса для листування: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2 поверх 4.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Суддя Оксана ЯРОЩУК